79 



frihetens idé, ehuru han inser skråtvångets olägenheter 

 och önskar lossa på dess band. 



Större anledning till öfverraskning kunde Norden- 

 eran tz' åsikter om handelspolitiken gifva. Vi veta af 

 det föregående hvilken grundväsentlig betydelse för lan- 

 dets riktande Nordencrantz tillägger den inhemska indu- 

 strin. Han anser den därför också böra af staten på allt 

 sätt understödas: „det synes vid vissa tillfällen nödigt 

 att en del manufakturverk blefvo med särdeles höet be- 

 skydd och uppmuntring på vissa år benådade, till deras 

 uppkomst, stadfästelse och conservation; och ehuruväl 

 slikt skulle kunna anses som vore det att underhjälpa 

 ett monopolium, hvilket merendels för ett rikes innerliga 

 välfärd finnes vara skadeligit, så fordrar dock själfva nöd- 

 vändigheten detta" (245). 1 Men Nordencrantz vill dock 

 icke på konstlad väg uppamma hvilken industri som helst. 

 Han protesterar ifrigt mot förslaget att inrätta saltsjude- 

 rier i Sverige och ser denna sak så ur konsumenternas 

 och det internationella varuutbytets synpunkt, att man vore 

 frestad kalla honom frihandlare. En regel har tidigare, 

 säger han, „varit satt bak om dören, men af de rleste 

 som hushållningsverket förstå har hon nu ändteligen kom- 

 mit i behörig consideration och värde: näml. att allt 

 hvad en nation . för ringa köp och bekostnad ifrå andra 

 hämta kan bör icke tillåtas att blifva tillverkadt hemma, 



1 Jag är icke alldeles säker på att detta är xsordencrantz' egna 

 tankar och ord. Möjligen höra de till de „rader" som af „en vän 

 och patriot" meddelats honom (240). Den på samma ställe, visser- 

 ligen försiktigt, uttalade tanken på temporära importförbud (245). 

 alltför starkt återgifven af Arnberg (a. a., s. 71), strider också emot 

 forden Crantz' allmänna uppfattning af importförbud (se ofvan. 

 sid. 76). 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



