93 



citerande Peter I:s edikt af 1702, yrkar Berch, med en 

 försiktig bugning för teologerna, på frihet för främmande 

 trosbekännare att utöfva sin kult (26—27). Det är sanno- 

 likt att han fått idén från Nordencrantz (jfr ofvan, sid. 

 82); men äfven Salander kan ha påverkat honom (se 

 nedan, sid. 101). Berch föreslår därjämte att man med 

 understöd skall locka utländska handtverkare att flytta 

 till riket. Så hafva England och Holland gjort (27—28). 



Allmänheten borde sätta in kapital i manufakturverken. 

 Sverige egde gudilof ännu så mycket penningar att, om 

 enhvar förmögen placerade 3 /4 a ^ sma kontanter i indu- 

 striella företag, ett storartadt uppsving vore att förvänta: 

 afkastningen blefve 20, 40, ja ända till 100 procent (36). 

 Men visade sig allmänheten fortfarande kallsinnig, så 

 återstode endast att gripa till ett hårdt, men verksamt 

 medel: förbud mot införsel af alla sådana varor som 

 kunde tillverkas inom landet. Varorna, särskildt kläder, 

 blefve visserligen enklare och dyrare, men hvad betydde 

 det, menar Berch, blott de voro hemgjorda och pennin- 

 garna sålunda stannade i riket (37 — 38). Råvaror, impor- 

 terade för att bearbetas eller förädlas i Sverige, borde 

 åtnjuta tullfrihet, så länge manufakturerna ännu befunno 

 sig i sin linda (38). 



Handeln är en af grundvalarna' för ett rikes sällhet, 

 blott balansen ställer sig gynnsam, m. a. o. de exporte- 

 rade varornas värde öfverskjuter de importerades. Detta 

 är emellertid icke fallet med Sverige. Från den nyttiga 

 handeln, exporthandeln, måste skiljas kramhandeln; krä- 

 marne suga folkets must och märg för att rikta sig och 

 utarma landet (40). Det verkliga köpmansyrkets anseende 

 borde höjas, så att söner af högtstående släkter egnade 

 sig däråt och icke åt ämbetsmannaverksamhet. Huru för- 

 tfat, o. Folk, H. 73, N:o 1. 



