98 



ening skapa en själf belåten ton af dialektisk öfverlägsen- 

 het i den polemik Salander arrangerar i Gensagor Och 

 Uplysningar och där han själf för jämväl sina mäktiga — 

 men ack! huru lätt krossade — motståndares talan. Sa- 

 lander har medvindspublicistens fel att vara tillfredsställd 

 med den billiga effekten. Men han har äfven publicistens 

 stora förtjänst att på ett begripligt sätt kunna framföra 

 sina tankar. I Salanders största arbete Salus Patriœ, som 

 afser att vara en systematisk framställning af ekonomin, 

 märker man att han valt en form som icke passar för 

 honom. Han blir där tråkig, och mycket utöfver det han 

 redan tio år tidigare i en enklare form utsagt har han 

 icke att meddela. 



Den som nu läser Salanders skrifter finner dem en- 

 toniga. Hvad han än behandlar, återkommer han till 

 samma visa; sålunda underlåter han icke ens i dedika- 

 tionsorden till andra upplagan af Gårdz-Fogde Instruction 

 att framhålla såsom ett allom kunnigt faktum att ..handt- 

 verk och manufakturer äro ett rikes förträffeligaste väl- 

 färds- och näringsmedel för invånarne". Men denna mo- 

 notoni, som vore på sin plats, om idéerna vore i minsta 

 mån originella, gjorde sannolikt ett angenämt intryck på 

 samtiden. Det var för 1730-talet den söta lukten, och 

 den ville man ofta känna; det var de behagliga foster- 

 ländska fraserna, och dem ville man ofta höra; det var 

 den kära melodin, vid hvilken man ljuft kunde somna in. 



Hvad var det Salander förkunnade sina samtida i 

 Sverige? Hans tankegång var icke alltför invecklad. 



„Mycket närsamt folk och ymnigt ibland them rulle- 

 rande penningar", däri består enligt Salander rikets lycka 

 och välgång, däri målet för en klok politik (SP. I: 144; 

 jfr SP. dedik., I: 37 o. 62, II: 49). „Heroisk bravur eller 



Bidrag t. känned. af Fini. 



