110 



Hamrén uppger sig hafva efter aflagcla lärdomsprof 

 vid akademin i Uppsala begynt studera nationalekonomi, 

 och. „ju mera jag mig uti detta vida fältet omkuxat, desto 

 häftigare har ock ifren och åhågan varit det att öfver- 

 fara". En första frukt af detta studium var hans Manu- 

 facturs-Spegel. Hela framställningssättet vittnar också om 

 tillkämpad framgång i inhämtandet af den akademiska 

 jargongen. Såsom skriftställare är Hamrén talanglös och 

 ledsam, och mig synes att följande mening i företalet till 

 Grund- Ritning, ehuru framstammad såsom en väl upp- 

 dragen ämnessvens obligatoriska blygsamhetsförklaring, 

 innehåller det rätt afvägda kritiska omdömet om hans 

 förmåga: „ingenting har mera felat än hjälpemedlen till 

 min välmenings så obehindrade fullföljande som det sig 

 bort och jag önskat". 



Frågar man sig hvad som fört Hamrén till just na- 

 tionalekonomin, så svarar han själf: „en ren och oför- 

 falskad kärlek att efter mitt pund kunna tjäna mitt käre 

 fädernesland". Den patriotiska togan faller dock icke 

 riktigt ledigt öfver Hamréns skuldror. Han begynner 

 sina båda originalarbeten med att omtugga de merkanti- 

 listiska teorierna, de ekonomiska „sanningarna", men kom- 

 mer snart till sitt egentliga syfte. „Att man nu må lämna 

 detta", säger han själf i sina Oförgripelige Tanckar, „som 

 till alla manufakturer, af ehvad namn de ock vara mage, 

 tillämpeligt är och ännu långt bredare kunde utföras, 

 skrider man till väf veri-manufakturerne i synnerhet, såsom 

 dem man med allt detta egenteligen påsyftar" (8). På 

 mig gör den kunskap i den rent tekniska sidan af textil- 

 industrin som Hamrén ådagalägger i sin Manufaeturs^ 

 Spegel, med alla de tabeller han där publicerar, intrycket 

 af att han fått sina uppgifter af klädesfabrikanterna och. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



