125 



hafva 1000 à 1500 daler smts inkomst om året, och det 

 räcker omöjeligen till att underhålla bordet, om man 

 skall lefva som folk, det är, rätta sig efter modet. Nog 

 blefve du mätt af en eller två rätter och ginge du ut 

 med saken, om du intet ville göra modet till viljes. Se- 

 dan skall ock frun hållas efter modet i kläder; det är 

 intet skämt, när en aln tyg kostar 50 à 60 daler. Hon 

 skall hafva hästar och vagn, det är så modet, och följ- 

 akteligen 2 à 3 drängar, hon skall hafva spelpenningar, 

 juveler, franska och engelska nipper, med mera. Jag 

 stannar vid att räkna upp allt det öfriga och grufvar 

 mig, när jag tänker efter hvar det skall tagas" (II: 15). 

 Botemedlet är sparsamhet och arbetsamhet jämte „tjän- 

 liga" öfverflödsförordningar (II: 13). 



Höjandet af de borgerliga yrkenas och de produktiva 

 klassernas anseende är ett yrkande som f ramställes i 

 samband med predikandet mot lyxen (II: 21). Carleson 

 angriper, likasom alla andra ekonomiska författare på 

 denna tid, „den galna inbillningen som folket gemenligen 

 har om handel och handtverkerier, så att den som menar 

 sig vara något mera än bara vattnet eller som har mera 

 än han på en gång äter opp (som ordspråket lyder) tyc- 

 ker straxt att hans barn äro för goda till att lägga sig 

 på handelen eller att lära ett vackert och nyttigt handt- 

 verk". Carleson anför bl. a. följande: 



Innevånarena i ett land fördelas i tvenne klasser, 

 nämligen: det närande och det tärande ståndet. Ju nere 

 det nu är af det förra slaget, som består af köpmän, 

 handtverkare och landtmän, ju bättre mår landet, och ju 

 bättre kan det senare, som består af civil, militair och 

 ecclésiastique stånden, subsistera och hafva deras utkomst. 

 Tvärtom, ju mera den senare delen ökar sig, ju mindre 

 förkofrar sig ett land till dess inkomster, och ju värre 

 blir dess tillstånd. Detta borde alla föräldrar besinna, 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



