126 



och intet så obetänksamt sätta sina barn uti sådane 

 stånd, hvilka ehuru oumgängelige och nödige de äro, 

 kan dock deras myckenhet ej annat än skada landet. 

 De böra betänka att det är en sak hvaruti de själfva ej 

 få råda, och att de beröfva republiken af en närande 

 nyttig lem, när de sätta en yngling i det tärande ståndet, 

 utan annat afseende än det att de äro måne om rangen. 



Om detta toges i akt, blefve man intet på predik- 

 stolen varse så många ynkelige, simple och olärde lärare; 

 i domstolen så många slätte och enfaldige domare; i kol- 

 legierne så stor skara odugelige betjänte, som aldrig 

 hafva eller få andra förtjänster än dem år, månader och 

 dagar samla på deras hufvud; vid arméen så många 

 harar, och i medicin så många dödens befordrare, på 

 börsen så många oförståndige köpmän, och i verkstäderna 

 så många bönhasar. 



Carleson är, såsom synes, en kritiker som icke saknar 

 vare sig fart eller skärpa i stilen. Och öfverlägset be- 

 möter han i allmänhet de insändare som då och då upp- 

 träda emot honom i Sedo-Lärande Mereurius. Så t. ex. 

 en som tilltalar Mereurius sålunda: „Du ifrige manu- 

 fakturers och fabrikers förfäktare, se till att du intet för- 

 går dig i din patriotiska ifver. Blif vid dina vackra 

 moraler, du har nog med dem att göra" (III: 5). Men 

 en gång råkar Carleson i en polemik, där han drager 

 det kortare strået. 



I numret för den 27 april 1731 (II: 22) uppträder en 

 insändare, som kallar sig „Verus Patriota". Klart och 

 koncentreradt framhåller denne att alla äro ense om nyt- 

 tan af fabriker och manufakturer, af modets reglerande,, 

 af lättjans förebyggande. „Men", fortsätter han, „mig 

 möter den svårigheten att jag fruktar yllemanufakturerne 

 äro icke de förnämste, utan bimedel, helst materialierne 

 såsom den förnämste fond till deras upphjälpande måste 

 ifrån utrikes orter införskrifvas och således penningarne 



Bidrag t. känned. af Fini 



