129 



„att jag skulle i hopp om vedergällning skrifva för mina 

 landsmäns bästa och uppmuntra dem till omsorg för 

 rikets välgång, — är icke saken därföre lika god i sig 

 själf? Jag ville önska att han sade sant, nämligen att 

 mitt egit intresse promoverades därigenom att jag tagit 

 mig denna mödan uppå. Tro mig säkert, jag skulle 

 uppenbarligen och med all tacksamhet tillstå det för hela 

 världen." I öfrigt slår Carleson till reträtt utmed nästan 

 hela linjen : han har visst icke afsett detta eller menat detta. 

 Endast det vidhåller Carleson bestämdt, att den utländska 

 kramhandeln kan utestängas. „Jag påstår ännu att aldrig 

 en enda människa i hela riket skulle gå utan kläder, 

 fastän aldrig en klut fördes ifrån detta ögnableck hit af 

 utlänningen. Men om just vi finge zira oss med så 

 mycket fina och brokota fjädrar, det kan jag intet för- 

 säkra, och det kan vara lika mycket." Minskningen i 

 tullinkomsterna betydde föga i jämbredd därmed att 

 arbetslönens värde stannade i landet. „Finansverket bryr 

 jag mig intet om. Nog är utvägar att få pengar i ett 

 land, där de vankas. Men att söka ut penningar, där 

 inga äro till fångs, är svårare, h vilket jag fruktar att vi 

 efter någre års förlopp lära röna,- om vi ej i tid ändra 

 vår handel och hushållning." 



Jag har länge dröjt vid denna polemik, dels emedan 

 den i och för sig är belysande för tidsopinionerna, dels 

 också därför att den torde vara en af de första allvarliga 

 polemikerna i den svenska pressen, och slutligen äfven för 

 den polemiserande insändarens skull. Den kännedom vi 

 numera ha om Polhems rastlösa skriftställarverksamhet 

 och om hans nationalekonomiska åsikter tillåter oss näm- 

 ligen att misstänka honom vara „Verus Patriota". 



Kat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



