143 



ekonomiska författare trefva sig fram i sina första syste- 

 matiseringsförsök. Salander skiljer några år senare i 

 Salus Patrice mellan „oeconomia privata" och „oeconomia 

 publica", hvilka begrepp han på ett föga tillfredsställande 

 sätt söker bestämma: det förra såsom innefattande „nä- 

 ringsfång med alla thes vidlyftiga delar, som röra alla 

 invånarnes förkofring och uppkomst i thet närande stån- 

 det", det senare såsom inbegripande „regeringen eller 

 statsväsendet med thes mångfaldiga delar, som angå öfver- 

 heten, kronan och regementet" (I: 47 f.). Huru behändigt 

 Berch i sitt ungdomsförsök kringgår svårigheterna, ha vi 

 redan lärt känna (sid. 87). Senare, i sin Inledning til 

 Ahnänna Hushålningen, gör han bestämd skillnad mellan 

 „den allmänna" och „den enskilda hushållningen"; veten- 

 skapen om den allmänna hushållningen enligt Berch mot- 

 svarar våra dagars nationalekonomi („oeconomie-veten- 

 skap") jämte finanslära („kameralvetenskap") samt om- 

 fattar därutöfver (efter tyska och franska mönster) „politie- 

 vetenskap", hvars föremål är „ordningsförvaltningen ibland 

 borgerliga menigheten". Berch är ovillkorligen den redi- 

 gaste bland de svenska författare som på denna tid teo- 

 retiskt behandla nationalekonomin i dess helhet. 



Carleson utvecklar i Hushålds-Råd konsekvent • och 

 fullständigt den merkantilistiska tankegången, utan att 

 dock förena de enskilda delarna till ett system. 



„Det är en afgjord sak", säger Carleson på ett ställe, 

 „att en republiks lycksalighet består förnämligast i myc- 

 kenhet af dugelige och gagnelige invånare samt ymnoghet 

 af penningar, därföre behöfver detta intet med många ord 

 bevisas. Myckenhet af folk gör säkerhet, ty folket skall 

 försvara landet; myckenhet af arbetsamt folk gör att lan- 

 det med alla dess förmåner väl brukas och nyttjas; 



Nat. o. Folk, II. 73, N:ö 1. 



