145 



lens ringa antal i en republik eller stad är grundorsaken 

 till fattigdom ibland gemene man, hvarpå nödvändigt föl- 

 jer tiggande och bettlande" (I: 3, 6). Men han inser af 

 allt att döma icke att, om det redan nu ej finnes tillräck- 

 ligt näringsmedel för befolkningen, dennas ökande blott för- 

 värrar läget. Nej, Carleson tror att tillräcklig näring kan 

 erhållas och de fattiga „förvandlas i nyttige lemmar, som 

 rikta hela republiken", blott handeln bedrifves rätt, „ma- 

 nufakturer och handtverk med tillbörlig ifver befordras 

 och handhafvas" och goda politieordningar med kraft 

 och stränghet bringas i verkställighet (I: 3, v o. 9). 



Öfverhetens förmåga och rätt att ingripa i medbor- 

 garnes handel och vandel stå för Carleson höjda öfver 

 hvarje tvifvel, och han gör sig i annat sammanhang till 

 en vältalig och kraftig tolk för denna bergfasta tro: 

 „öfver tvång härutinnan hafva undersåtare ej annorledes 

 sig att beklaga än omyndige och oförståndige barn öfver 

 deras beskedeliga förmyndares stränghet" (II: 7, 12 o. 6); 

 ..ett ark papper kan göra ett helt folkslag både hugse 

 och skickeligt till handels och handtverks idkande" 

 (I: 1, 24). Man förvånar sig blott öfver att Carlesons 

 naiva optimism ej utmynnar i perspektivet om fattig- 

 domens fullständiga afskaffande. Den skulle väl så göra, 

 om Carlesons ideal vore detta. Men det kan icke vara 

 sådant: fattigdomen är ju en providentiell eller gudomlig- 

 anordning, såsom äfven den Heliga Skrift intygar (I: 4, 5). 



En stor folkmängd och en stor penningemängd äro 

 för Carleson, likasom för alla merkantilistiska författare, 

 kännetecknen på en stats välstånd och bilda målet för 

 den ekonomiska politiken. Penningens betydelse fram- 

 hålles starkt på flere ställen i Hushålds-råd. „Det är visst 

 att utan penningen kan ingenting uträttas, därföre han 



Xat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



10 



