151 



(II: 7, i9). Grundandet af en „köpmansakademi", eller 

 hvad vi nu kalla handelshögskola, vore äfven till fromma 

 för handeln. Carlesons detaljerade förslag härom (II: 5, 

 16 ff.) är af stort intresse, men vi kunna icke här uppe- 

 hålla oss vid det. Slutligen förtjänar nämnas att Carle- 

 son principiellt fördömer illojal konkurrens i handeln; 

 men „om en fabrikör hos oss säljer sitt gods till en krä- 

 mare och han sedan ger det ut för engelskt, fransöskt 

 etc, välförståendes när varan är någorlunda svarsgod, ja 

 om han sätter främmande tecken därpå, till att förnöja 

 utländska kramvarors alltför stora älskare, så gör han 

 rätt och som en ärlig man, den där befordrar fädernes- 

 landets välfärd och förhjälper landets barn till undervis- 

 ning samt de fattiga till bröd" (II: 7, 23 f.). Sådan var 

 Carlesons „patriotiska" affärsmoral. 



Viktigare än handeln är dock industrin. Med fet stil 

 trycker Carleson följande lofsång: „Manufakturer äro den 

 rätta världens rikedom, som utmärka bästa skillnaden 

 emellan ett rikt och fattigt land. De undervisa folk och 

 släkten om rätta vägen till en loflig näring, förenande 

 främmande nationer med hvarandra. De ympa flitighet i 

 ett land, gifvande ämne och arbete till alla händer, både 

 in- och utomlands, och sättande hela världen i god rö- 

 relse. De äro således rätta läromästare för navigation 

 och handel, att rätt förstå föra sin makt till det allmänna 

 bästas nytta. De äro rätta redare till handelsskepp, att 

 ställa commercen uti den fiffigaste rörelse; såsom rätta 

 bien göra de en stats penningefond eller -stock rik med 

 främmande penningar. De äro ock bästa hospital för 

 fattige samt rätta fostermödrar för landets ungdom att 

 föda de fattiga och rikta de flitige. De äro ändteligen 

 rätta verktyg att göra det fattigaste land till det rikaste, 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



