160 



Främst skiljer sig emellertid Salvius' tidskrift från 

 Carlesons genom de nationalekonomiska åsikter som där 

 framställas. Ja, Salvius tager genom dem afstånd ej 

 blott från Carleson, utan från alla andra svenska ekono- 

 miska författare på denna tid, med undantag af Polhem. 



Visserligen delar Salvius den allmänna uppfattningen 

 om folkmängdens betydelse: „mycket folk är ett rikes 

 förnämsta styrka", säger också han (n:o 1). Handels- 

 balansläran är äfven för honom en trosartikel: man skall 

 se till „att de inkommande varor aldrig må öfverstiga de 

 utgående". Och penningarna, tillerkänner han samma vikt 

 som de egentliga merkantilisterna: man skall „alltid så 

 laga, att rena penningar, så mycket mögeligit är, ej må 

 föras ut, utan hellre dragas in i landet" (n:o 17). I kon- 

 sekvens härmed fördömer Salvius införseln af utländska 

 kramvaror eller öfverflödsartiklar och angriper den ost- 

 indiska handeln (n:o 40). 



Men den anda som går genom Salvius' Tanckar är 

 dock en annan än den som i allmänhet kännetecknar den 

 svenska litteraturen på denna tid. Salvius anser bergs- 

 handteringen vara den „förnämsta grundpelaren till hela 

 rikets välgång" (n:o 30). Ur denna synpunkt bedömer 

 han de ekonomiska företeelserna, den ekonomiska lagstift- 

 ningen och politiken. 



I syfte att understöda och upphjälpa bergsbruket före- 

 slår Salvius bildandet af ett järnkompani, som skulle om- 

 händerhafva hela försäljningen af järnet, reglera tillverk- 

 ningen m. m. (n:o 19, 20, 23, 32). Fördelarna af ett så- 

 dant, tidigare äfven af Polhem (se ofvan, sid. 10) för- 

 ordadt kompani angifvas omständligt: den viktigaste är 

 naturligtvis att bergsmannen kan „icke allenast få mera 

 för sitt järn än de utländske nu betala här i landet, utan 



Bidras; t. känned. af Fini. 



