163 



han i ett nummer (n:o 16) huru fru Oeconomia sändt sin 

 son Flit ut pä resa till alla länder och riken. Han har 

 där funnit monopoliska, propoliska och polypoliska sam- 

 hällen — Bechers indelning af samhällen med urartad 

 ekonomi (jfr ofvan, sid. 108, not) — , och fru Oeconomia 

 redogör för sonens reseiakttagelser. „Polypoliterna" äro 

 icke så skadliga för landet som „monopoliterna", „ty de 

 göra alltid ett godt och försvarligit arbete för lindrig 

 pris, och säkert skulle de här kunna förorsaka en obe- 

 skrifvelig nytta, särdeles i sådane handverk, hvartill fin- 

 nes ett ymnogt förråd och ämne hemma i landet, som 

 jära, stål, koppar, messing och silfver". Salvius yrkar 

 dock icke på fullständig näringsfrihet, utan vill gå „den 

 bästa medelvägen", som består däruti „att man väl läm- 

 nar hvar och en frihet att nära sig, som något har lärt 

 till landets allmänna nytta och uppkomst, men därjämte 

 alltid så lagar, att de hvarken för myckenheten skull lida 

 nöd, ej eller att de må bli för få och därigenom komma 

 i sådant stånd, hvaruti de kunna skada hela riket." 

 Karaktäristiken af „monopoliterna", d. ä. i detta samman- 

 hang handtverkarne med deras skråväsende, är oerhördt 

 skarp. I nere senare nummer (n:o 18, 29 m. fl.) angriper 

 han ytterligare skråna, hvilka ju för öfrigt — såsom vi 

 sett — redan på denna tid voro allmänt utdömda i den 

 nationalekonomiska litteraturen. „Propoliterna", de som 

 idkade „en fri handtering, hvilken förnämligast bestod i 

 förköp", m. a. o. grosshandlarne i stapelstäderna, äro 

 äfven utsatta för en mycket sträng kritik från Salvius' 

 sida. Också yttrar fru Oeconomia i ett annat nummer 

 (n:o 21): „Monopoliske eller propoliske inrättningar, som 

 befästes med specielle försäkringar, kan jag i mitt hem- 

 vist aldrig tåla, utan låter alla mina un derhaf vande njuta 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



