164 



lika rätt ved sina händers och förstånds arbeten. Det 

 gör mig lika mycket, antingen han är rik eller fattig, gif- 

 mild eller knapp, hög eller låg: alla ega i detta fallet sin 

 frihet öfver en bank. Jag vet nogsamt att afunden har 

 ett elakt frö, som aldrig på lättare sätt kan sås och till- 

 växa i landet än om man lämnar visst folk större frihet 

 för vissa afsikter skull, därigenom de öfrige blifva ut- 

 stängde, som törhända mera godt kunde åstadkomma. 

 Nej, bort med sådant val i mina länder, det går aldrig 

 an: alla försäkringar och privilegier är o där allmänna." 

 Det sätt hvarpå den 1727 bildade landshjälpsfondens 

 (från 1739 manufakturfondens) medel användts till manu- 

 fakturernas understöd blir endast i förbigående och an- 

 tydningsvis föremål för Salvius' kritik; sannolikt vågar 

 han sig icke därpå för censurens skull. - „Det kan gå 

 an", yttrar Mentor en gång, „att menigheten igenom all- 

 männa sammanskott bidrager till manufakturernes upp- 

 komst i landet; men det är högst beklageligt att deras 

 inrättning skall vara så mönopolisk. Om de utländske 

 manufakturer på det sättet blifvit upprättade, så skulle 

 jag intet ha något däremot; men nu så mycket mer som 

 den antagne landshjälpen och 5 procent i tullen gagnar 

 landet ingenting, så vida inrikes gjorde tillverkningar 

 hvarken äro så gode i sig själfva, ej eller kunna de säl- 

 jas för bättre köp än det som kommer ifrån främmande 

 orter" (n:o 21). I ett annat nummer visar Salvius att 

 landshjälpsmedlen ofta kommit i orätta händer och ingen 

 nytta medfört (n:o 29). Och en gång låter han fakto- 



1 Censorn in skred flere gånger vid granskningen af Salvius' 

 Tanckar, särskildt i fråga om kritiken af produktplakatet, „emedan 

 sådane publique författningar ej böra obetänkt criticeras" (se Ben- 

 zelstjernas Censorsjournal, I, ss. 57 o. 62). 



Bidrag t. känned. af Fini 



