167 



ansenligen i priset. Detta allt tillsammans gör en obe- 

 skrifvelig skada", säger Salvius och tillägger: „Jag står 

 emellertid fast i den tankan att våra utgående varor sna- 

 rare stigit än fallit, om en fri seglation blifvit bibehållen; 

 ty det är en sanning, som ingen förnuftig kan vara emot, 

 att ju mera folk komma till marknaden att köpslaga, ju 

 högre stegras dess varor, som för alla icke äro nog till- 

 räckelige. Hvart och ett skepp, som icke velat gå med 

 sand och sten i barlast ifrån Stockholm, hade säkert fun- 

 nit många resor bättre sin räkning att köpa järnet, fast 

 det ock stigit till dubbelt högre pris, ty det hade alltid 

 varit bättre att betala så mycket i första handen, där 

 andre varor hade haft sin säkra afsättning, än nästan 

 detsamma utur andra handen, där desse villkor intet 

 kunde stå att erhålla" (n:o 46). Nu lönade det sig endast 

 för dem som kunde hämta specerier och styckegods att 

 komma till Sverige. „Och som Holland och Engelland 

 äro nästan allena om den handelen", så har följden blif- 

 vit att „nästan all järnhandel är dem därigenom förbe- 

 hållen, så att de däraf kunna göra sina monopolier på 

 dubbelt sätt: 1) att nästan ingen annan skall få köpa 

 Sveriges järn, och således kunna de ge därföre hvad dem 

 behagar, 2) att kunna på sådant sätt sälja det till andra 

 med största profit. Månntro desse länder", frågar Sal- 

 vius, „skulle någonsin kunna ha större nytta af riksens 

 bergslag, om de själfva egde och besutto densamma'? 

 Jag har högsta fog att tvifia därpå, så vida mången 

 bergsman nu som nogast kan förtjäna vatn och bröd vid 

 sitt arbete" (n:o 26). 



Det är emellertid icke uteslutande ur bergsbrukets 

 synpunkt Salvius ser denna sak. Han ser den äfven ur 

 konsumtionens eller konsumenternas synpunkt. Saltet, 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



