168 



som förut tjänat som barlast för de utländska skeppen 

 och enligt Salvius utgjorde den vara mot hvars fria in- 

 försel produktplakatet egentligen var riktadt, hade stigit 

 i pris. „Ar icke då det en obehagelig sanning att saltet 

 igenom en slik monopolisk inrättning får hållas så dyrt? 

 Däraf kommer att fiskerier i riket ej kunna drifvås till 

 den höjd som naturen likväl medger. Däraf kommer att 

 man nödgas köpa fisk ifrån utrikes orter för ungefär 

 400,000 d:r kmt om året, hvilka penningar väl kunde 

 besparas och intet i oträngdt mål sändas utur landet. 

 Däraf kommer att, när handtverkare och annat gement 

 folk skola köpa dyra matvaror, som i synnerhet den 

 salta fisken, då nödgas de söka det igen igenom en dyr 

 arbetslön. Däraf kommer att manufakturer svårligen 

 kunna bringas upp i landet. Däraf kommer att många 

 saker, som eljest kunde göras hemma, måste köpas från 

 utrikes orter" (n:o 30). Produktplakatet hade därför varit 

 „visst folk till en fyradubbel nytta, men hela landet i 

 gemen till en åttadubbel skada" (n:o 27). 



Ej nog med att Salvius under sin opposition mot pro- 

 duktplakatet drifves att förfäkta konsumenternas af alla 

 andra samtida ekonomiska författare förbisedda intressen 

 — han uttalar därjämte vissa allmänna satser af största 

 bärvidd. Sålunda säger han på ett ställe att „den natur- 

 liga friheten i handel alltid förer med sig en otvungen 

 förening emellan köparen och säljaren" (n:o 30), och på 

 ett annat ställe att „det allra minsta tvång i handel och 

 segelfart, i handtverks och konsters drifvande äro dryga 

 påkslängar, hvarigenom man snart kan jaga henne [Fru 

 Oeconomia, som representerar den förnuftiga hushåll- 

 ningen] utur landet" (n:o 20). 



Bidrag t. känned. af Fini. 



