Kap. I. 



Finska besvärsdeputationen. 



Den riksdag, som sammanträdde i slutet av somma- 

 ren 1742, stod inför ytterst vanskliga uppgifter. Främst 

 gällde det att rädda riket ur de svårigheter, uti vilka det 

 bragts genom hattarnas lättsinnigt började och sällsynt 

 illa förda krig. Det allmänna missnöje, som till följd av 

 krigets olyckliga utgång jäste överallt, hotade mången- 

 städes att övergå till våldshandlingar och öppet motstånd 

 mot styrelsen. Även drottningens i slutet av år 1741 ti- 

 made död bidrog att öka den allmänna oredan, ty i följd 

 därav blev frågan om tronföljden med alla dess möjlig- 

 heter till intriger och oförutsedda välvningar i politiken 

 aktuell. De tvistefrågor, vilka i anledning av dessa för- 

 hållanden kunde uppstå, voro ju synnerligen ägnade att 

 sätta lidelserna i svallning; kom så yttermera därtill, att 

 den redan förut skarpa partimotsättningen i hög grad 

 tillskärpts genom krigets utgång. Allt detta ingav be- 

 kymmer, vilka ökades genom det öde, som övergått Fin- 

 land, och oron för denna landsdels framtid. 



Varje krig, även det minst förhärjande, är förenat 

 med obehag och även faror för invånarna i det land, inom 

 vars gränser striden rasar. Det var därför ganska natur- 

 ligt, att man i Finland allmänt gjorde sig färdig till flykt, 



