ståndets ledamöter borde utses för att överväga, huru de 

 lidande kunde hjälpas, men denna hans framställning- 

 ledde dock ej till något direkt resultat. 1 



I den besvärsskrift, som de finska flyktingarna re- 

 dan den 8 okt. inlämnat till urskillningsdeputationen, an- 

 höllo de i § 8, „at Riksens Högloflige Ständer behagade 

 förordna wissa Deputerade af sina ledamöter, som hwars 

 och ens beswär, sedan de uti wår sammankomst öfwersedde 

 och reglerade blifwit, kunde emottaga, skiärskåda och till 

 Riksens Höglofke Ständer med sitt betänkande theröfwer 

 inkomma". - Den 17 no v. gillade R. o. A. förslaget och 

 beslöt för sin del i denna deputation invälja tolv medlem- 



Finland. Vid 1740—41 års riksdag ledamot av S. U. inlämnade han 

 till ständerna ett intressant memorial dat. 29 dec. 1740, vari han fram- 

 höll den i Finland rådande folkbristen vara det förnämsta hindret 

 för landets utveckling. Även här betonade han nödvändigheten av 

 att magasin bleve inrättade och kommunikationerna inom landet för- 

 bättrade. Under vistelsen som flykting i Sverige utnämndes han år 

 1742 till revisionssekreterare och fick år 1744 av regeringen uppdra- 

 get att med befolkningen i Finland söka överenskomma om en minsk- 

 ning av frihetsåren. Detta grannlaga värv utförde han mycket väl. 

 Aren 1744 — 49 var han landshövding i Abo — Björneborgs län och arbe- 

 tade under den korta tid han innehade detta ämbete, energiskt bl. a. 

 på länets ekonomiska framåtskridande. ' Då vid 1746 — 47 års riksdag 

 en finsk deputation tillsattes, inlämnade han även till denna ett vid- 

 lyftigt memorial, där i huvudsak samma synpunkter framställdes 

 som i det ovannämnda. Han inkallades även som sakkunnig och 

 deltog flitigt i denna deputations överläggningar. E. anses hava till- 

 hört mösspartiet, men var icke någon ytterligt gående partiman. Se- 

 dan han år 1749 tagit avsked från landshövdingebefattningen, levde han 

 under slutet av sitt liv i stilla tillbakadragenhet. Han dog år 1774. 

 Schybergson: L. J. Ehrenmalm i Sv. Lit. s:ts i Fini. Förh. o. 

 upps. 3, s. 120 ff. 



1 E. o. A. prot. 6 nov. 1742 (XIII s. 260). 



2 F. Besv. D. handl. n:o 3. § 8. 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 2. 



