11 



§ 2. Vidare anhålla flyktingarna att hugnas med 

 frihetsår eller andra förmåner och understöd, sedan efter 

 deras hemkomst undersökning anställts för „at inhämta 

 hwad hwar och en til sin fasta egendom och elljest har 

 kommit til korta", samt att för egendom, som under ar- 

 méns reträtt blivit uppbränd eller förstörd, omedelbart 

 få njuta en skälig ersättning. 



§ 3. B., o. A. anhålla, att jämte alla dem, som i 

 Finland äga fast egendom, under flykten få åtnjuta en 

 årlig pension eller ett underhåll, svarande mot den in- 

 komst de av egendomen njutit. 



§ 4. Ambets- och tjänstemän, pensionstagare och 

 präster anhålla att även i Sverige utfå sina löner och 

 pensioner, och att vidare de, som haft sina löner indelta, 

 måtte utfå dem i penningar med skälig förhöjning, så myc- 

 ket mera som de i varje fall genom flykten lidit stora 

 förluster. 



§ 5. De flyktade handlandena och borgarna anhålla 

 att obehindrat och utan borgerlig tunga i Sverige få 

 utöva sitt näringsfång och att få till ständerna inlämna 

 med giltiga bevis försedda förteckningar över sitt skade- 

 stånd. 



§ 6. Bruksägare och fabrikanter anhålla ävenledes 

 att vinna framtida ersättning för lidna förluster och 

 att under flykten få njuta understöd, svarande mot den 

 årliga inkomst var och en kunnat äga av sitt verk. 



§ 7. Medlemmarna av allmogen anhålla att genom 

 sådant arbete, „bandtwerk eller nährings medel, som the 

 lärt och kunna, söka sin loda", enär de insamlade kol- 

 lektmedlen ej lära förslå för de fattigas underhåll. 



§ 8. Hemställan göres om tillsättande av en finsk 

 besvärsdeputation. (Se sid. 5). 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 2. 



