14 



som han även framlade i ett diktamen till protokollet. 

 Han anförde, att den summa, som begärdes i ersättning 

 för förstörd egendom, steg till ett ansenligt belopp, 1 och 

 fann, att lika litet nu som efter förra kriget någon ersätt- 

 ning borde givas för „bortmista lösören, så wida icke 

 någre besynnerlige omständigheter för en eller annan 

 kunde finnas", medan den lösegendom, som förstördes, 

 då på vederbörandes befallning åtskilliga gods, gårdar 

 och hemman av de egna uppbrändes, „borde wid frihets- 

 årens utsättjande i consideration komma''. 2 Skillnaden 

 var sålunda endast, att Leijonmarck Önskade giva depu- 

 tationens utlåtande en något strängare formulering. 



Fastighetsägarnas i § 3 gjorda anhållan om pension 

 förkastades enhälligt, enär förlusten ansågs bero på „ca- 

 lamitas belli", och därförutom de nödiga summorna stego 

 till alltför höga belopp. 3 



I anledning av ämbetsmännens i § 4 gjorda anhål- 

 lan om lön påpekar deputationen, att åtskilliga blivit 

 „efter önskan till. beställningar förhulpne", men förordar, 

 att de övriga måtte få sin halva lön utan annan avgift 

 än centonalen. 4 De civilbetjänte åter, som under denna 

 tid varit i tjänst, borde få sin fulla lön efter staten. „Aca- 

 demise, Gymnasii och Scholsebetiente", för vilka stater 

 funnos inrättade, kunde få hälften av sin lön och likaså 

 prostar och kyrkoherdar, vilkas löner skulle uträknas ef- 



1 Hela summan av de förluster flyktingarna uppgivit för dep. 

 steg till 5 435 935 d. 5 öre km t. F. Besv. D. bet. 2 sept. 1743. 



2 F. Besv. D. prot. 13 juni 1743. Ingår även i betänkandet. 



3 F. Besv. D. prot. 23 mars, 22 april, 13 o. 17 juni 1743. 



4 Centonalen utgjordes med 1 °/o av såväl kontant som indelt 

 lön. Bonsdorffs. 726. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



