29 



ju även överflödiga genom freden. De styrande sökte 

 dock i görligaste mån underlätta flyktingarnas ställning. 

 Sålunda utgåvos särskilda förordningar om att flyktin- 

 garna och de finska städernas sjömän skulle vara befriade 

 från pressning, värvning och utskrivning. 1 



Bland de memorial, vilka rörde enskilda städer, hann 

 deputationen endast behandla det, som angick Willman- 

 strand och Fredrikshamn. 2 Invånarna i dessa städer 

 anhöllo: l:o att få ersättning för sina förluster, som de 

 uppgåvo till 961 547 cl. kmt., 2:o att en tjänlig plats 

 skulle utses för en ny stapelstad i stället för Fredriks- 

 hamn. Den nya staden borde få samma natur och privi- 

 legier, särskilt för handeln med Reval och med allmogen 

 i Savolax och Karelen, som •. Fredrikshamn haft. Vidare 

 anhöllo de: 3:o att få infordra sin gäld hos ståndsperso- 

 ner och allmoge på ryska sidan och att antingen där 

 sälja eller därifrån avhämta fast och lös, där kvarbliven 

 egendom, 4:o att nämnda städers kyrkoherdar, magistrats- 

 personer och betjänte skulle få rättvis befordran, ifall stä- 

 derna måste avträdas till Ryssland, samt slutligen 5:o att 

 få fri resa till hemtrakten och fri kost under resan för de 

 fattigare. 



Deputationen hänvisade i fråga om den första punk- 

 ten till sitt betänkande av den 17 juni §§ 2 o. 3. Angående 

 den andra kunde deputationen ej uttala sig, utan upp- 



23 april 1743. — Adeln beslöt, att flyktingarna skulle fritagas från 

 avgifter för peruker, vagnar och pensioner. R. o. A. prot. 18 dec. 

 1742 (XIII s. 406, 409). 



1 Förordningarna av 2 aug. 1742 och 8 apr. 1743. Modée III 

 1884 o. 2042. — § 22 av resol. på allmogens allm. besvär av 10 sept. 

 1743. Modée III 2080. 



2 F. Besv. D. bandi. n:o 23. 



Kat. o. Folk, H. 73, N:o 2. 



