eu 



för 1743 till såväl de i landet kvarblivna som de till Sve- 

 rige, flyktade indemingshavarna och rusthållarna, L utta- 

 lade kollegierna, att allmogen icke borde åläggas att 

 betala dessa räntor, enär den betungats med dryga gärder, 

 rationer och portioner till ryska makten. Vad de hemma- 

 blivna räntetagarna vidkom, hade de sannolikt infordrat 

 så mycket som äborna förmått prestera. Efter inkomna 

 berättelser att döma hade deras räntegivare även av upp- 

 bördsmännen blivit mindre hårt behandlade än de, vilkas 

 räntetagare flytt till Sverige. Dessa åter hade av kronan 

 fatt ersättning för 1742 års ränta och hade sålunda ingen 

 rätt att fordra något därav. 



Räntorna i fråga borde visserligen rättvisligen till- 

 falla kronan, men kollegierna föreslogo likväl, att de på 

 grund av allmogens obestånd skulle vid likvidationen av- 

 räknas pa allmogens fordringar för obetalta gärder och 

 skjutsar. Om något överskott uppstode. kunde det i nå- 

 der efterskänkas. 



Den mörka bild av förhållandena i stora delar av 

 Finland, som ovanrelaterade aktstycken giva, bestyrkes 

 vidkommande Ab o och Björneborgs län av det sakför- 

 hållandet, att Ehrenmalm ännu i februari 1745 avråder 

 från att upphäva förbudet mot spannmalsutförsel. 2 Han 

 beräknar, att länet årligen behövde 162 774 tunnor spann- 

 mål till föda åt folket och till utsäde, men fruktar, att 

 knappt fjärdedelen fanns. 3 Först i juni vågar han fri- 

 giva spannmålsexporten. 4 men inskränker på hösten åter 



1 LM. skr. À.— B:borgs län 6 dec. 1744. 



- Lhd. skr. A. — B:borgs län 28 febr. 1745. Jmfr. ett medde- 

 lande av K. O. Lindeqvist i Hist, Ark. IX s. 329. 

 3 Lbd. skr. A — B:borgs län 3 april 1745. 

 * Lbd. skr. A. — Brborgs län 20 juni 1745. 



Bidrag t. känned. af Fiul. 



