50 



gång över kr o no värderingen, ty eljes skulle de lida nöd. 

 Dessutom önskade de även utfå den del av lönen de 

 ägde få i penningar. Likaså ansåg man. att de präster, 

 vilkas lön delvis utbetalades i spannmål, borde få er- 

 sättning, om ej i spannmål, så i penningar. Alla äm- 

 betsmän, såväl civila som militära, anhöilo att för det 

 innevarande aret bliva befriade från 8:nde-pennings- 

 kontributionen och att återfå det. som redan avdragits. 

 De hade svårt att samvetsgrant fullgöra sina tjänsteålig- 

 ganden, i fall deras önskningsmål ej uppfylldes. 



I § 7 anhöilo de flyktade medlemmarna av bonde- 

 ståndet, att ingen åbo å kronohemman skulle skiljas från 

 sitt hemman, så länge han under frihetsåren kunde visa 

 sin sorgfällighet med hemmanets upphjälpande. 



I § S föreslogs, att tjänstehjon vid vite borde åläggas 

 att återvända och förbjudas att utvandra. Den, som utur 

 landet befordrade tjänstehjon utan respass, skulle bota 

 30 d. smt." enligt gällande förordning. 1 



I § 9 framhölls nödvändigheten av att soldater och 

 drängar från Finland, vilka tagit värvning som båtsmän 

 eller knektar i Sverige, bleve återsända under sina office- 

 rares och vederbörandes uppsikt, så att Finland icke till 

 följd av „stor mangell på manshielp" alltför länge blev 

 „i ödsligt tillstånd". 



I § 10 anhöilo de, som genom landavträdelsen till 

 Ryssland förlorat sina tjänster, att i Sverige eller Finland 

 få jämngoda tjänster utom förslag och att, tills detta 

 kunde ske. få åtnjuta ränta eller pension i penningar. 

 Aven de, vilka genom „vådligt sätt", vederbörandes be- 

 fallning eller fiendens framfart förlorat sin lösa eller fasta 



1 Legoh-jonsstadgan av 21 aug. 1739. art. 8, § 33. ]\lodée 

 II s. 1597. 



Bidrag t. känned. af Fiai. 



