85 



Kollegiet ansåg för sin del fem år vara alldeles för 

 mycket. Rikets finanser, vilka, såsom de finska riksdags- 

 männen själva erfarit, voro i ett mycket dåligt tillstånd, 

 kunde ej tåla detta. Alla hemman, särskilt i Savolax, 

 Tavastland o. a. avlägsna orter, kunde dessutom ej vara i 

 samma grad förstörda. T. o. m. efter förra kriget hade 

 många hemman fått alls ingen eller ringa frihet. Då lan- 

 det ännu 1742 merendels var i fullt bruk, kunde väl ej 

 under ett år husen förfalla, ängarna bli skoglupna eller 

 åkrarna synnerligen skadas, ehuru nog gärdesgårdar och 

 diken kunnat bliva fördärvade. Kollegiet såg ingen utväg 

 att betala landsstaten och underhålla militären i Finland, 

 om hemmansräntorna gingo förlorade, och föreslog därför 

 följande förfaringssätt. Landet borde erhålla full frihet 

 för alla räntor för år 1743 och ävenledes för 1744 med 

 undantag av de i memorialet föreslagna utlagorna och 

 tiugsgästningen i efter 1741 års reglemente. Under tiden 

 kunde tings-, rättare- och kronobetjäningen undersöka 

 varje hemmans tillstånd med hänsyntagande till att det 

 ett år varit ur bruk. Landshövdingarna kunde sedan in- 

 sända sina förslag rörande ytterligare frihetsår till stad- 

 fästelse av kollegierna. Sålunda skulle kostnaderna för 

 kommissioner inbesparas. Skillnad borde naturligtvis gö- 

 ras mellan sådana hemman, där blott diken och gärdes- 

 gårdar voro fördärvade, och dem som voro platt öde 

 Rätta ödeshemman borde få mera försköning än de andra. 



1 I Sverige betalades i tingsgästning 6 öre smt. av varje bonde, 

 i Finland däremot sedan gammalt 4 kappar av varje rök. Genom 

 reglementet av 1741 förändrades avgiften till 8 öre smt. av varje rök, 

 men 1743 återinfördes 4 kappar, vilka i vissa fall kunde lösas för 4 

 öre smt. kappen såsom ett medium i ond och god tid. Bonsdorff 

 s. 789—91. 



Nat. c. Folk, H. 73, N:o 2. 



