96 



skull kollegierna och deputationen av samma åsikt. De- 

 putationen föreslår, att rusthållarna, som under kriget ut- 

 rustat, kompletterat och flere gånger provianterat sina 

 ryttare och under frihetsåren komme att förlora sina aug- 

 mentsräntor, skulle få skatterätt på anmälan, oberoende 

 av om de innehade krono- eller säterirusthåll. Detta vore 

 dock, såsom kammarkollegiet riktigt anmärker, ingen er- 

 sättning för augments- eller rusthållsräntor, och borde 

 rusthållarna därför under två eller tre år få frihet från 

 rustnings prestationerna och förskonas från regements- och 

 kompanimöten. De som hade dugliga karlar, hästar och 

 munderingar, borde dock hålla dem vid makt. Därtill 

 föreslår deputationen, att rusthållarna skulle förskonas för 

 det, som återstod av betalningen för av kronan erhållna 

 gevär, och gratis förses med gevär, munderingar och häs- 

 tar. Vidare skulle knekte- och båtsmansrotarna, ifall 

 deras soldater, vilka de naturligtvis även voro skyldiga 

 att underhålla, blevo utkommenderade under frihetsåren, 

 slippa att utrusta dem, vartill de eljes varit pliktiga. 

 Dessutom borde de njuta anstånd med rekryteringen. 

 Rotarna hade nämligen under kriget blivit starkt an- 

 strängda i detta avseende, och därtill kom, att brist på 

 „manshielp" rådde i landet. 



Då säterier och frälsehemman även lidit av kriget, 

 och många därvid blivit förstörda, ansåg deputationen, 

 att även deras innehavare borde få skälig ersättning, an- 

 tingen i penningar eller i spannmål. Därigenom kunde 

 i synnerhet de fattiga någorlunda understödas under fri- 

 hetsåren. Aborna på skattehemman eller deras arvingar- 

 borde åter få rätt att inom tre år föryttra skatterätten, 

 om de till följd av fattigdom ej förmådde upptaga och 

 iståndsätta sitt hemman. 



Bidrag t. künncd. af Fini 



