101 



Deputationen hade väl löst sin uppgift. Den valde 

 i fråga om antalet frihetsår en medelväg mellan flyktin- 

 garnas och kammarkollegiets förslag. Flyktingarnas på- 

 stående, att lidandena nu varit svårare än under förra 

 kriget, var lika överdrivet som kollegiets uttalande, att 

 rikets finanser nu voro sämre än efter år 1721. Enligt 

 deras utsago hade således Lilla ofreden varit vida svårare 

 än Stora ofreden. Nekas kan emellertid icke, att Finland 

 genom kriget lidit vida mera än Sverige, och att det så- 

 lunda var rättvist, att Sverige i någon mån bidrog till be- 

 täckandet av Finlands utgifter under frihetsåren. Amnell 

 framhöll denna synpunkt klart och bestämt, och antagas 

 kan väl, att det var känslan för billigheten härav, som dik- 

 terade riksdagens beslut. Även deputationens övriga för- 

 slag voro i samma mån berättigade. Så hade det t. ex. 

 utan tvivel varit orättvist, om de finska tjänstemännen 

 fått lida nöd under frihetsåren, vilket emellertid säkerli- 

 gen inträffat, om kammarkollegiets förslag antagits. 



Flere av de ansökningar, vilka framställdes i finnar- 

 nas memorial, och av vilka en del även behandlats i kam- 

 markollegiets utlåtande, upptogos ej i ovanrelaterade be- 

 tänkande. Deputationen uttalade sig nämligen angående 

 dem i särskilda betänkanden, för vilka jag skall redogöra, 

 sedan jag först berört en fråga, som står i närmaste sam- 

 band med den om de allmänna frihetsåren, nämligen frå- 

 gan om städernas frihetsår. 



Ombud för städerna Borgå, Helsingfors, Åbo, Kri- 

 stinestad, Nykarleby, Jakobstad, Gamlakarleby och Brahe- 

 stad hade genom sina riksdagsmän inlämnat besvär till 

 deputationen. Borgmästar H. J. Forstéen från Helsing- 



rätten infordrades kammarkollegiets och statskontorets utlåtande. Ci- 

 vilexp. reg. 6 mars 1744. Utlåtandet anlände 5 juli s. å. 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 2. 



