103 



sakad att lämna kvar det mesta av sin lösegendom, och 

 vad invånarna bärgat, kade sålts under vistelsen i Sve- 

 rige. Många voro därför så fattiga, att de ej hade medel 

 för hemresan, och vid hemkomsten kunde de ej räkna på 

 förtjänst, då lantmannen även var utblottad. Invånarna 

 i Helsingfors anhöllo på grund därav om tolv ars frihet 

 från alla kronoutskylder. kontributioner och extra ordi- 

 narie bevillningar samt om rätt att uppbära de vid lant- 

 tullen inflytande ,.Små Tulls och accis medell - ' samt även 

 bakugnspenningarna, Inkomsten skulle fördelas bland 

 stadens befolkning. Slutligen föreslår Forstéen, att kro- 

 nan skulle giva ersättning för de räntor, som under fri- 

 hetsåren komme att bortfalla från de till staden done- 

 rade och magistraten på lön anslagna hemmanen. Dessa 

 räntor uppgingo enligt jordeboken till 495 cl. 20 1 / 6 

 öre smt. 



Liknande klagomal anför borgmästar Hagert för 

 Borgå. 1 Han påpekar dessutom, att handeln med bön- 

 derna redan före kriget mycket hade avtagit till följd av 

 arméns ständiga marscher, sa att mången „ringare" bor- 

 gare, redan då kriget utbröt, led brist på bröd och korn. 

 Xästan alla skepp hade blivit tagna, så att invånarna 

 knappast kunnat rädda något vid flykten. - Hagert an- 

 höll om samma friheter för Borgå som dem Helsingfors 

 begärt, men något bestämt antal frihetsår nämndes icke. 

 Särskilt uttalades önskan, att alla restantier skulle efter- 

 givas, och magistratspersonerna få ersättning för de för- 

 luster de komme att lida under frihetsåren. 



1 F. Regi D. handl. n:o 11 §§ 3 o. 7. Dat. 27 juli, inl. 9 

 ang. 1743. 



2 Rörande förhållandena jnrfr. T. Hartman: Borgå stads hi- 

 storia II s. 284 f. 



Xat. o. Folk, H. 73, N":o 2. 



