106 



Kollegiet förmodar, att även de övriga städerna, ehuru de 

 icke uttalat sig, i samma grad som de ovannämnda haft 

 känning av kriget. Visserligen hade borgarna, utom den 

 direkta skada de lidit genom flykten och fienden, även åsam- 

 kats förluster, genom att de under ett år varit utestängda 

 från sin handel, men skillnad borde dock göras mellan de 

 städer, vilka i likhet med Borgå och Helsingfors erövrats 

 av fienden, och dem, som efter kapitulationen endast be- 

 sattes. A andra sidan borde dock tagas i betraktande, 

 att ehuruväl durchmarscher och inkvarteringar voro be- 

 tungande, handlande och hantverkare dock genom dem 

 haft mera avsättning för sina varor än annars. Det var 

 så mycket mera att förmoda, att så varit fallet, som ar- 

 mén haft god avlöning och rikligt med pengar. Då ryska 

 makten icke förövat våldsamheter i städerna och borger- 

 skapets hus mestadels stodo orubbade och knappast under 

 ett år kunnat fördärvas, hade nyttan sålunda svarat mot 

 besväret. Därtill kom ytterligare, att landet ej torde vara 

 så utblottat, „som här spargerats" och städernas riksdags- 

 fullmäktige föregivit. Från Åbo och Österbotten hade 

 redan fartyg med viktualievaror anlänt. Handlandena 

 hade sålunda genast kunnat börja sin näring, och detta 

 hade så mycket lättare kunnat ske, som deras skutor och 

 skepp till största delen voro i behåll. Det var därför icke 

 skäligt att begära 10 à 12 års frihet. De fullmäktige 

 från Finland borde själva inse, att riket ej kunde bära 

 detta. Förra kriget hade varit ojämförligt mera här- 

 jande, och likväl hade Österbottens städer endast fått 

 tre års, visserligen sedermera prolongerad frihet från 

 kontributionen, mantals-, boskaps- l och bakugnspennin- 



1 Boskapspenningarna i städerna infördes 1627 och erlades så- 

 som på landet med en viss avgift för varje kreatur och för utsädet. 

 Ar 1642 åtogo sig städerna en bestämd avgift i ett för allt, men 1720 



Bidrag t. känrred. af Fini. 



