109 



legiet, att då hemmanen mest äro donerade till tomter 

 och mulbete, och då efter förra kriget ej heller någon er- 

 sättning givits, „publique kassan" ej nu kunde betungas 

 därmed. Detta var så mycket mera skäligt, som „publi- 

 cum" ej under fredliga tider fick njuta av städernas över- 

 skott, vilket intill 1720 varit fallet, utan anslogs detta 

 vanligen till förbättrande av magistratspersonernas löner. 

 De borde därför även stå för skadan. Denna uppfattning 

 överensstämde för övrigt med K. M:ts förordning av 1720 

 rörande städernas stater. Slutligen föreslår kollegiet, att 

 en undersökning rörande förlusterna på ort och ställe 

 skulle föranstaltas för att erhålla en rättvis grund för 

 skattelindringen. 



Egendomligt nog tyckes rörande städernas frihetsår 

 knappast någon meningsskiljaktighet hava förefunnits 

 inom deputationen. 1 I dess betänkande 2 framhålles gent- 

 emot kammarkollegiet, att den inkomst borgerskapet haft 

 genom leveranser till svenska armén nog förstörts genom 

 „rationer och portioner" till fienden, vilka uttagits i pen- 

 ningar med dryg förvandling, samt genom den svåra 

 flykten. Städernas invånare hade använt allt kapital till 

 sitt livsuppehälle och saknade nu medel till drivande av 

 sin handel, som dessutom led av folkets fattigdom. Att 

 mången sålt sin boskap till Sverige var ej underligt, ty 

 i annat fall hade ryssen tagit densamma. — Deputatio- 

 nen föreslår, att städerna i Österbotten jämte Eaumo, 

 Nystad, Björneborg och Tavastehus måtte få tre års fri- 

 het från 1744 till 1746 från de av kollegiet föreslagna 

 avgifterna. Dessutom skulle bristen i magistraternas in- 

 delta löner ersättas ur lilla porttullen, salu-, tapperians- 



1 F. Regi. D. prot. 1 o. 9 aug., 6 sept. 1743. 



2 Bet. dat. 6 sept. 1743. 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 2. 



