113 



framt staden tillfallit Ryssland. Vidare anhöll Hagert, 

 att Borgå skulle få rätt att utan avgift hålla betjänte i 

 S:t Michel för att handla med allmogen. Under vintern 

 ärnade borgåborna i sådant fall ditföra salt, tobak, järn 

 o. dyl. Den föreslagna åtgärden var det enda medlet att 

 hindra handel på Ryssland. I september borde vidare i 

 S:t Michel hållas en årlig marknad, till vilken inga andra 

 städer än Borgå skulle hava rätt att föra „lättare varor", 

 enär denna stad, som var den närmast belägna, dock måste 

 framforsla det tyngsta, bl. a. järn och salt. Ytterli- 

 gare anhöll Borgå i likhet med Åbo och Helsingfors att 

 ifrån Reval, Liffland o. a. under Ryssland lydande orter 

 få införa spannmål och kreatur, samt vidare att i Keltis 

 by i Iittis socken för staden skulle inrättas en enskild 

 marknad den 30 september, varigenom allmogen i trakten 

 skulle avhållas från att handla på Fredrikshamn. Slutligen 

 anhöll Hagert om deputationens förord hos S. IL, att de, 

 vilka under fiendens välde försett sig med holländsk to- 

 bak o. a. till införsel förbjudna varor och ännu hade 

 förråd av sådana, finge sälja dem, sedan deras lager 

 förtecknats. 



Deputationen var emellertid icke i tillfälle att be- 

 handla frågan om stapelrätt för Borgå. Ärendet kom- 

 municerades kommerskollegiet, 1 men något utlåtande an- 

 lände ej. 



Hagert hade likväl även vänt sig direkt till stånden 

 med ett memorial rörande denna fråga och lyckades där 

 få ärendet upptaget. Borgarståndet tillsatte ett utskott 

 för att granska förslaget. När dess utlåtande upplästes, 2 

 protesterade Forstéen, och Plomgren 3 ansåg, att en stad 



1 F. Regi. D. prot. o. bet. 9 ang. 1743. 



2 Borgarst. prot. 31 aug. 1743. 



3 Plomgren var ombud för Stockholm. 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 2. 



