125 



det l , men prästeståndet gjorde svårigheter. Amnell före- 

 slog visserligen bifall med hänsyn till den i länet rådande 

 missväxten o. a. omständigheter. Det oaktat fattade emel- 

 lertid ståndet efter en stunds diskussion beslutet att, i 

 anseende till dåvarande trångmål och rikets behov, icke 

 bifalla, desto mera som andra provinser kunde uppställa 

 samma fordran, och sålunda en alltför stor brist i staten 

 skulle uppstå. 2 



Det dröjde länge, innan bondeståndet kunde komma 

 till ett definitivt beslut. 3 Såsom nämnts, rekommenderade 

 ståndet ärendet hos regleriugsdeputationen och biföll se- 

 dermera till denna deputations förslag, men det oaktat 

 upptog ståndet frågan på nytt samma dag prästeståndet 

 fattat sitt beslut. Man beslöt bevilja en sänkning till 16 

 öre och försöka förmå prästeståndet att förena sig om 

 detta beslut. Redan den 5 september föreslog talmannen 

 emellertid, att ståndet skulle godkänna prästernas beslut, 

 men tillägga, att denna o. a. lika beskaffade provinser 

 framdeles kunde få någon lindring. Då frågan åter den 

 13 september togs upp, framhöll talmannen tvenne omstän- 

 digheter: l:o att ståndet rekommenderat denna sak hos de 

 övriga stånden och för sin del den 24 augusti bifallit samt 

 2:o att Österbotten visserligen var en mager ort, men att 

 folk måhända skulle flytta dit, om mantalspenningarna 

 bleve nedsatta, ty där fanns nog utrymme. Ståndet fann 

 emellertid, att ehuru man visserligen önskade, att Öster- 

 botten skulle få någon lindring, konjunkturen ändrat sig, 

 då man fått fred på den orten och landet på svenska 

 sidan nu stod i samma fara. Då ståndet dessutom hade 



1 Borgarst. prot. 25 aug. 1743. 



2 Prästest. prot. 3 sept. 1743. 



3 Bondest. prot. 20 juli, 24 aug., 3, 5, 13, 15 o. 20 sept. 1743. 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 2. 



