126 



sig bekant, att länet på somliga ställen var en god ort, 

 beslöt man bifalla prästeståndets utlåtande. Jakob Påls- 

 son tackade ståndet, som förut tagit saken i ömsint över- 

 vägande och rekommenderat den till regleringsdeputatio- 

 nen samt ytterligare bifallit deputationens betänkande. 

 Han ansåg dock, att ståndet bort vidbliva sin förra me- 

 ning. Konjunkturen hade ej ändrat sig, ty då det förra 

 beslutet fattades, rådde ju redan fred. Talmannen vid- 

 höll, att konjunkturen förändrat sig med avseende å hä- 

 ren och flottan m. m. „Slutligen sade Jacob, at denne 

 ändring länder ståndet til ringa honeur at så ändra sina 

 meningar." På grund av de anförda skälen ansåg sig 

 ståndet likväl ej kunna bifalla hans begäran. Han an- 

 höll då att få en avskrift av det betänkande, som stån- 

 det godkänt den 24 augusti, och detta beviljades även. 

 Någon avskrift av ståndets godkännande beslut skulle 

 han dock ej få. Två dagar senare hemställde talmannen 

 åter, om ej ståndet ville bifalla till, att mantalspenningarna 

 för Österbotten sänktes till 16 öre. Han hade hört, att 

 länet var hårdare roterat än länen i Sverige. Denna 

 gång fattades icke något beslut, men den 20 september 

 antog ståndet slutligen deputationens betänkande, vilket 

 sålunda godkänts av tre stånd. * 



Utom för Österbotten framfördes även särskilda 

 önskningsmål för en annan landsända. Representanterna 

 för Savolax och Karelen Eskil Assilain och Pål Reinikain 2 

 inlämnade nämligen ett memorial, 3 vari en mängd Önsk- 

 ningsmål uttalades. 



1 R. St. brev 12 sept. 1743 n:o 62. Rådet biföll 17 okt. 1743. 

 Ståndspersoner i Österbotten skulle dock såsom förut betala 24 öre. 

 Civilexp. reg. 9 mars 1744. 



2 Skrives även Rimikaim 



3 F. Regi. D. handl. n:o 4. Dat. 2 aug. 1743. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



