127 



§ 1. Befolkningen anhöll om penninglån för in- 

 köpande av säd från ryska sidan. Vägen ansågs för lång 

 för direkta sädeslån från Sverige. 



§ 2. Invånarna i dessa län bådo om ersättning för 

 att de skjutsat furage och proviantpersedlar 30 till 60 mil 

 ända fram till Fredrikshamn. Ävenledes önskade de få 

 ersättning för sina vid armén kvarhållna hästar, så att 

 de kunde köpa dragare på ryska sidan. 



§ 3. Då Willmanstrand erövrades, brändes bl. a. av 

 ryssen „jorderev- och skattläggningsverket" över Savo- 

 lax och Nyslotts län. I kammarkollegiet fanns emeller- 

 tid en annan upplaga, varför finska skrivare, vilka voro 

 kunniga i de „efter ortens dialekt och beskaffenhet, i 

 finska språket utsatte jordstyckens swåra Namn och känne- 

 märken", borde få avskriva dem. 



§ 4. Rustkållarna yrkade på ersättning för den gräns- 

 vakt de förrättat sedan senaste fred. 1 De hade endast 

 för några år fått en ersättning av 7 d. 16 penningar 

 smt. emot 6 veckors utredning för häst och karl. Om 

 framdeles gränsvakt pålades, borde samtidigt förordnas 

 om nödig ersättning. 



§ 5. De båda landskapens invånare anhöllo att, tills 

 på lämpliga orter köpingar inrättats, mot tjära o. a. varor 

 tullfritt från Ryssland få införa utsäde, dragare, boskap 

 och salt, på vilka varor brist rådde i länet. 



§ 6. De drygt skattlagda lantdragon- och kronoin- 

 delta hemmanen hade icke erhållit den utlovade förmed- 

 lingen, emedan lantmätarna varit upptagna på annat håll. 

 Innehavarna av dessa hemman anhöllo, att landshövdin- 

 gen skulle få avföra hälften eller mera av skatterna i 



o 



ödeslängden, tills förmedling hunne verkställas. 



& 



1 Se sid. 119. 

 Nat. o. Folk, H. 73, N:o 2. 



