136 



dessa medel endast såsom understöd, hade de tvenne 

 andra stånden uttryckligen fastslagit, att de voro att anse 

 som förskott, vilka efter freden av valmännen borde åter- 

 ställas. Detta beslut omfattades även av statsdeputa- 

 tionen och S. U. samt av regeringen. J Den senare be- 

 viljade höjningen av böndernas understöd till 1 d. smt. 

 inverkade icke på beslutet i övrigt. 2 Prästerna försökte 

 sedermera genomdriva en ändring, men förgäves. Så inläm- 

 nade Amnell sitt nyssnämnda memorial till finska regle- 

 ringsdeputationen, utan att dock vinna framgång. Bisko- 

 parna Fahlenius och Juslenius anhöllo, att prästeståndet 

 genom protokollsutdrag skulle söka förmå de andra stånden 

 att ej betrakta de medel, vilka givits de fullmäktige från 

 Finland, såsom förskott, utan som understöd. Adeln, 

 prästeståndet och även K. M:t hade nämligen ursprung- 

 ligen ansett dem vara understöd. Biskop Jac. Benzelius 

 framhöll, att S. U. i protokollet angivit, att medlen borde 

 infordras först, när invånarnas tillstånd kunde tåla sådant. 

 Han ansåg det vara betänkligt att upptaga saken på nytt. 

 Härtill svarade Amnell, att finnarna ej voro vållande till 

 det olyckliga kriget och till de lidanden de fått utstå, 

 varför de anhöllo om att bliva „med ömhet ansedda". 

 Den 19 augusti 1743 upplästes slutligen och godkändes 

 ett av Benzelius författat utlåtande över de finska bisko- 

 parnas memorial. Vad detta utlåtande innehöll, framgår ej 

 av protokollen. Frågan var i varje händelse ej mera före 

 hos något av stånden. 3 



1 Civilexp. reg. 8 o. 13 dec. 1742. 



2 Civilexp. reg-. 23 febr. 1743. 



3 Ärendet förenades hos E. o. A. 16 sept., 20 o. 23 okt. 1742, 

 17 o. 29 jan. 1743 (XIII s. 72, 187 • f., 206, 418 o. 437); prästest, 27 

 sept., 13, 26 o. 27 okt. 1742, 17 o. 29 jan., 5 febr., 15 o. 19 aug. 1743; 

 borgarst. 2 o. 27 okt. 1742, 7 febr. 1743; bondest. 23 ang., 27 sept., 



Bidrag t. kärined. af Fini. 



