144 



arbetet höjde ståndets anseende och hindrade det att 

 sjunka sä lågt som på kontinenten. Detta återverkade 

 naturligtvis åtminstone i någon mån på yrkets anseende. 

 Ämbetsmännen, rikets mäktigaste klass, voro för det mesta 

 redan genom det i Sverige brukliga avlöningssättet tvungna 

 att idka jordbruk och att söka sköta jorden på bästa 

 möjliga sätt. Officerare och civila tjänstemän på lands- 

 bygden voro för det mesta ställda pä indelt stat. och 

 prästerna hade sina boställen. T. o. m. städernas borgare 

 sysslade i stor utsträckning med jordbruk. Sålunda 

 fanns det ingen klass i Sverige, som ej i större eller 

 mindre oinfattning fick sin ' bärgning direkt genom jord- 

 bruk. Slutligen får ej heller den omständigheten förbises, 

 att riket var tvunget att i ganska stor omfattning impor- 

 tera spannmål för att täcka bristen i den egna produktio- 

 nen. Det beroende av utlandet, som därav följde, var ägnat 

 att ingiva bekymmer och var dessutom stridande mot maxi- 

 men, att alla nödiga råvaror, till vilka även spannmålen i 

 viss mån kunde räknas, borde frambringas i eget land. 

 Betingelserna för en mera rättvis uppskattning av 

 jordbrukets värde förefunnos sålunda, men varifrån kommo 

 de impulser, vilka bragte den ändrade uppfattningen att 

 framträda? Vaknade intresset för jordbruket spjontant. 

 eller kan ett inflytande utifrån skönjas? Enstaka personer 

 hade naturligtvis redan tidigare under 1C00- och förra 

 delen av 1700-talet sökt verka för jordbrukets höjande 

 i Sverige. Därom vittna dels de arbeten rörande jord- 

 bruk, vilka antingen som original eller i översättning under 

 denna tid sågo dagen, dels de åtgärder regeringen vidtog 

 för jordbrukets höjande. * Men någon vidsträckt spridning, 

 särskilt bland de ledande klasserna, fick detta intresse icke. 



1 Linde: Sveriges ekonomi/rätt s. 128. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



