147 



lande", J vilket han trodde bäst kunna ske genom attjordbru- 

 karna uppmanades att anställa experiment och till akademin 

 insända sina „rön". För detta ändamål meddelade han ett 

 ganska detaljerat program och framhöll, att jordbruket i 

 Sverige lätt torde kunna höjas, så att importen av spann- 

 mål bleve överflödig. År 1744 håller amiral Th. Ankarcrona 

 sitt ryktbara tal om förbindelsen mellan lantbruk, manu- 

 fakturer, handel och sjöfart, i vilket tal han tillerkänner 

 jordbruket hedersplatsen. 2 Han betonar, att lantbruket 

 genom att anskaffa föda åt landets alla invånare bildar 

 grundvalen för såväl manufakturerna som handeln och 

 sjöfarten och sålunda borde få företräde framom dem. 

 Ju högre lantbruket stod, dess billigare blevo födoämnena. 

 Detta åter hade till följd billiga arbetslöner, och då in- 

 dustrin blomstrade, kunde även handeln och sjöfarten ut- 

 vecklas. Faggot besvarade detta tal och framhöll, att han 

 ej ville diskutera näringarnas rang, men att det enligt 

 hans åsikt skulle dröja länge, innan jordbruket kunde nå 

 en större utveckling. Förutsättningen därför vore en 

 starkare folkökning och en stigande välmåga. Ankarcro- 

 nas tal och Faggots svar gåvo anledning till en livlig 

 polemik rörande näringarnas inbördes företräde. — Un- 

 der senare hälften av 1740- och även under 1750-talet 

 utgivas rörande jordbruk och denna närings höjande ett 

 stort antal arbeten, vilkas författare ej endast polemisera 

 i anledning av den av Ankarcrona väckta frågan, utan 

 även avhandla frågor rörande jordbrukets teknik. Ett av 

 de märkligaste av dessa arbeten torde Faggots „Svenska 

 Landtbrukets Hinder Och Hjälp" vara, som utgavs 1746, 

 och där han klart och överskådligt redogör för de miss- 



1 Sv. V. Akad. handl. Vol. I s. 85 ff. 



2 Sv. V. Akad. presidiital 1739—47 (n:o 12). Jmfr. även Arn- 

 berg: Anteckningar s. 182. 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 2. 



