157 



1 785 5 / 7 tunnland. De hemman, vilka lågo vid kusten 

 voro i allmänhet mindre, medan de, vilka lågo i det inre 

 landet, voro större. Såsom exempel anförde han, att en 

 bonde, vars hemman ej låg synnerligen långt inne i lan- 

 det, ägde 23 160 5 /? tunnland. Beräknade man 20 tunn- 

 land åker och 140 5 / 7 tunnland betesmark och äng, så ut- 

 gjorde av detta hemman 23 000 tunnland obrukad ödemark. 

 En erfaren jordbrukare visste, att det för att bruka 1 785 

 tunnland jord fordrades minst 100 arbetshjon, medan nu 

 i medeltal endast 20 personer, av vilka blott 4 à 5 man- 

 talsskrivna, funnos på hemmanet. Om varje hemman hade 

 100 arbetare, skulle landet hava 3 miljoner sådana och 

 vore rikt och välodlat. Tog nu kronan 1 d. smt. i per- 

 sonlig avgift av envar av dem, så blev det 3 miljoner 

 cl. smt., d. v. s. mera än jordräntan för hela landet, ty 

 denna steg nog icke i medeltal till 100 d. smt. för hem- 

 manet. ' Ett lands största rikedom ansåg Faggot bestå i 

 myckenhet folk, om detta genom uppfostran, ordning och 

 hushållning gjordes sedigt och arbetsamt, men han ansåg 

 vara ovisst, vilkendera felet som var större, att hindra 

 folkets tillväxt i antal eller att försumma „en talrik mycken- 

 hets späkt och sysslosättande". Regeringen borde vårda 

 sig såväl om det ena som om det andra. 



Det bästa sättet att befordra folkökningen var att 

 uppmuntra till tidiga, men dock mogna giftermål och att 

 lämna lantmannen frihet att klyva hemmanen i många 

 delar samt att där hålla så många barn och tjänstehjon 

 han ville, att låta dagakarlar gifta sig och bo, var de 

 kunde, även om de icke hade eget jordbruk, samt att låta 

 städerna hysa och försvara så mycket folk de kunde o. s. v. 

 Denna källa var nu täppt såväl i Finland som i hela ri- 



1 Se sid. 76 not 4. 

 Nat. o. Folk, II. 73, N:o 2. 



