165 



narna i varje län och de skogar kvarnarna hade tillgång till. 

 7:o Den önskade erhålla upplysning om antalet skeppsvarv 

 och den väg de hade att släpa sitt virke samt om man 

 möjligen kunde inrätta nere varv. 8:0 Ytterligare hade be- 

 gärts upplysning därom, huruvida något av det fartygsvirke 

 ryssarna tillrett, ännu fanns kvar. 9:o Slutligen anhölls om 

 uppgift på huru många magasinshus funnos i länen. 



Ur de berättelser, vilka i anledning av ovannämnda 

 förfrågningar influtit, ansåg kommissionen hava framgått 

 följande. Kronobetjäningen i Abo och Björneborgs län 

 och i Österbotten hade visserligen antecknat de flesta av 

 allmogen och hemmansbrukarna såsom „oförmögna" till 

 följd av kriget och i Österbotten även till följd av missväxt 

 och boskapsstörtning. Likväl befunnos dock de flesta, 

 om man undantar de gamla ödeshemmanen och dem, som 

 mest lidit av fienden, vara i fullt bruk och försedda med 

 manshjälp och kreatur ungefär som före kriget. På grund 

 härav ansågo även landshövdingarna, att någon förläng- 

 ning av frihetsåren i allmänhet ej behövde komma i fråga. 



Från Ny slotts län hade inga detaljerade förtecknin- 

 gar inlämnats, men landshövding Stiernstedt hade i. sin 

 berättelse omtalat, att han främst dragit försorg om att 

 alla ödeshemman, däribland sådana, som voro väl 100 år 

 gamla, t. o. m, i det av fienden „anfäktade Carelen" blivit 

 tagna i bruk av åbor. Sådana ödeshemman voro dock 

 undantagna, vilkas egor ej kunnat igenfinnas, emedan de 

 under tidernas lopp inkräktats av grannarna. Vidare för- 

 mälde landshövdingen, att då åkrarna redan 1743 överallt 

 i landet varit sådda och år 1744 lovade en god skörd, 

 skulle han tillhålla befolkningen att under frihetsåren till 

 först återbetala sina sädeslån och sedan anskaffa kreatur 

 och dragare, på vilka stor brist rådde i länet. Om denna 

 brist ej vid frihetsårens slut var avhjälpt, ville han efter- 



Nat. o. Folk, II. 73, N:o 2. 



