176 



hade ej heller haft någon synnerlig avsättning pä salt och 

 tobak, emedan allmogen försåg sig därmed för hela året 

 från ryska sidan. Orsaken till invånarnas stora åtrå att 

 handla elär. var ingen . annan, än deras smak för den 

 holländska tobaken, så mycket mera som den försåldes 

 5 à 6 öre smt. billigare per skålpund än den svenska 

 tobaken. 



Den enda utvägen att förekomma detta var, att den 

 föreslagna nya gränsstaden meddelades rätt att årligen 

 införskriva 60 000 S holländsk tobak mot den tull. som 

 erlades i Fredrikshamn. Då kunde man hålla samma pris 

 som det ryska borgerskapet, allmogen skulle föra alla sina 

 varor till svenska hamnar, och supplikanterna någorlunda 

 förhjälpas ur sitt obestånd. Kronan skulle därigenom ej 

 lida någon förlust. Den ansökta lindringen i tullavgiften 

 var nämligen mycket obetydlig, då tullen i Fredrikshamn 

 betalades efter svenska taxan, ehuru utan andra avgifter. 

 Nu däremot förlorade riket 10 à 15 000 tunnor spannmål, 

 lika mycket smör och all i landet befintlig talg samt tul- 

 len på nyssnämnda varor och på tobak, salt o. a., som 

 trots den stränga uppsikten insmugglades. 



Riktigheten av vad ovan anförts, bevisades av att 

 handeln gått märkbart tillbaka. I Fredrikshamn kunde 

 fordom årligen avsättas vid pass 12 000 tunnor salt samt 

 i Borgå och Helsingfors 3 à 4 000 tunnor. Under inne- 

 varande år hade dessa städer jämte Abborfors ej kunnat 

 avsätta mer än ungefär 4 000 tunnor. Den lilla del av 

 Kymmenegårds län. som avträtts till Ryssland och som 

 högst behövde 1 000 tunnor salt årligen, kunde tydligen 

 ej allena förorsaka så stor skillnad i avsättningen. Lands- 

 hövding Stiernstedt, hos vilken ärendet anmälts, hade hos 

 K. M:t tillstyrkt bifall till den ansökta rättigheten att 

 införskriva holländsk tobak- 

 Bidrag t. kämied. af Fini. 



