sådan. Å andra sidan är utbytet af terpin vid användning 

 af sågspånsmetoden rätt otillfredsställande, hvarjämte 

 den är egnad att med främmande ämnen förorena pro- 

 dukten. Det gälde allmänt taget också att här söka på- 

 finna ett bättre förfaringssätt, hälst under använd- 

 ning enbart af svafvelsjT?a och pinen. Förut hade man i 

 allmänhet ansett att en till 5% uppgående koncentration 

 hos syran vore den lämpligaste vid en i värme skeende 

 anlagring af vattnets element, såsom vid s. k. hydration 

 af omättade alicykliska föreningar. Flere förelöpande för- 

 sök visade emellertid att den nämda koncentrationen och 

 temperaturen icke voro användbara för ändamålet, något 

 som man för öfrigt kunde sluta till däraf , att terpin redan 

 vid upphettning med i/2'P^ocentig svafvelsyra öfverföres 

 i terpineol och således icke kunde existera imder dessa 

 betingelser. Äfven vid invärkan i köld hade en syra af 

 denna koncentration ingen effekt. 



Det gällde följaktligen att genom längre försöksserier 

 utarbeta nya metoder för terpinbild ningen ur pinen och 

 dipenten. Då man med säkerhet kunde förutse, att reak- 

 tionsbetingelserna för de tvänne terpenerna skulle vara 

 olika, så förarbetades hvartdera råmaterialet skildt för 

 sig, och användes för båda de ur annat terpentin än det 

 finska framstälda terpenerna. 



1. Försök att hydratisera pinen med utspädd svafvelsyra. 



Som utgångsmaterial användes rent pinen af kok- 

 punkten 155 — 159°, som med en effektivt värkande 

 kolonn utdestillerats ur en större mängd amerikanskt ter- 

 pentin. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



