21 



svafvelsyra. Utbytet bief 70 g terpineol, som dock äfven 

 i detta fall ägde en skarp lukt. 



Under förmodan att lukten härrörde af föroreningar 

 i terpineolen, omkristalliserades terpinliydratet och 50 g 

 däraf blandades i en kolf med 1 1. vatten och 10 g vatten- 

 fri oxalsyra. Vid behandling med vattenånga öfverdestille- 

 rade 35 g terpineol, medan den teoretiska mängden utgör 

 40,5, således i godt utbyte. Lukten var bättre än i förra 

 fallet, men likA^äl icke fullt behaglig. Ytterligare 115 g 

 rent terpinhydrat behandlades med 1% oxalsyrelösning 

 och härvid erhölls 78 g terpineol i stället för 93 g enligt 

 teorin. 



Af försöken framgår, att utbytet vid användning af 

 i^-proc. syra var tillfredsställande samt att oxalsjn^a vär- 

 kar mindre sönderdelande än svafvelsyra. Den obehagliga 

 lukten torde nämligen härröra af cineol, hvilket betecknar 

 en i annan riktning gående vattenafspjälkning. 



4. Förvandling af pinen i terpineol. 



Denna reaktion har förut blifvit närmare undersökt af 

 Flavitzkyi) och Godlewsky^), hvilka arbetade 

 med vänsterpinen ur fransk terpentin samt alkoholisk 

 svafvelsyra. Den förstnämde erhöll icke alkoholen ren, 

 hvilket däremot lyckades Godlewsky genom att för- 

 korta in värkan och utspäda reaktionsprodukten med is. 

 Härvid erhölls en fast, vid 34° smältande terpineol med 

 stark vänstervridning {ya\j^= — 95° 28'). Vid mina försök 

 användes samma pinen ur amerikanskt terpentin som tidi- 

 gare, och terpineolbildningen genomfördes med myrsyra 



1) Ber. d. deutschen Chem. Ges. 12, 2354 (1879). 

 *) Chem. Centralbl. 1899 I, 1241. 

 Nat. o. Folk, H. 77, N:o 1. 



