120 



loppet efter själf mördare, då deu döde varit tillräkiielig ; 

 själfspilliugeus döda kropp bör underkastas obduktion, hvil- 

 ket för de efterlefvande alltid är pinsamt och motbjudande; 

 vidare fauns för icke länge sedan en bestämmelse därom att 

 själfmördares lik från Nylands och Tavastehus län skulle 

 lämnas till dissektionsmaterial för anatomisalen i Helsingfors, 

 h vilken dock från 1888 upphäfts. 



Vidare må erinras om att flere själfmord inträffa å 

 andra orter än själf mördarens kj^rkskrifnings ort; dödsfallet 

 upptages då i kyrkboken som själfmord endast i fall pastor 

 å den ort där själfmordet skett underrättar pastor i den 

 församling där själfmör dåren varit kyrkskrifven, hvilkeu an- 

 mälan understundom torde hafva uraktlåtits. Säkert torde 

 en sådan anmälan uteblifvit för de själfmördare, hvilkas 

 identitet icke kunnat konstateras: endast under åren 1870 

 — 76 obducerades i Finland icke mindre än 12 personer, 

 angående hvilkas namn och hemvist inga upplysningar stått 

 att få. 



Obduktion verkställes enligt regeln äfven på utländiu- 

 gar som i Finland begå själfmord, hvaremot prästerskapets 

 och statistiska byråns uppgifter ej omfatta andra än i lan- 

 det infödda och i kyrkböckerna upptagna; de utländska 

 själfmördarnes antal har dock varit ganska litet. 



En annan orsak till olikhet mellan ifrågavarande båda 

 källors uppgifter är den att själfmördare, som tagit sig af- 

 daga mot slutet af året, vanligen ej komma att obduceras 

 förr än under följande år; denna olikhet har i det följande, 

 savidt möjligt, korrigerats sålunda, att hvarje själfmord räk- 

 nats till det år, då det begåtts. 



Från 1881 inträder emellertid ett motsatt förhållande 

 eller att statistiska b3Tân angifver själfmördarnes antal 

 högre än medicinalstj'relsens årsberättelser. För decenniet 



j 



