128 



brist, så att pä flere ställen mer än halfva antalet husdjur 

 störtade af svält. De starka frosterna 3 — 6 sept. 1867 för- 

 störde skörden nästan öfver hela landet, hvarför jordägarne 

 sågo sig tvungna att afskeda sina tjänstehjon och dagsvär- 

 kare för att själfva komma tillrätta med den ringa bröd- 

 födan. Följden häraf var naturligtvis den, att stora massor 

 af hungrande och sjuka tiggare begynte röra sig pä vägarne 

 till städerna och söderut, den mest hjärtslitande och bedröf- 

 liga folkvandring man kunde skåda. Fläcktyfus och kop- 

 por härjade bland de vandrande och hungrande massorna 

 och spriddes genom dem i oerhörd grad. Dödligheten under 

 1867 steg till 70 på 1000, och under 1868 till den förfärande 

 siffran af 137 pä 1000; i enskilda socknar i Uleåborgs och 

 Åbo län dog under detta sistnämda år mer än femtedelen af 

 befolkningen. På samma gång nedgick de föddas antal i 

 hög grad. I Parkano församling t. ex. föddes 31 och dogo 

 765 personer. Den stora dödligheten och det ringa antal 

 födelser och giftermål som under detta sorgens år inträffade, 

 har alltsedan tabellverkets införande i Finland 1749 varit 

 utan exempel. 



Dessa exceptionella förhållanden kunde naturligtvis ej 

 vara utan sin invärkan på själfmorden, och det är måhända 

 mera förvånande att själfmorden ej ökades i ännu högre 

 grad än fallet var. 



Vid genomgåendet af obduktionsprotokollen för dessa 

 år träffar man på flere själfmord, som orsakats af brist på 

 födoämnen och den sorg för framtiden däraf framkallats. 

 Sä anmärktes vid en hängd inhysing från Perho kapell att 

 han en längre tid lidit af svårmod till följe af bristande 

 föda for sig och sin familj, och att vid obduktionen magen 

 och tarmkanalen innehöllo stampad och finhackad halm, med 

 enskilda skarpa och hvassa halmstrån af 5 millimeters längd; 



