III. 



Alkohol och. själfmord. 



Eedan i de äldsta tider ansågs bränvinsmissbriik myc- 

 ket ofta leda till själfmord. Sålunda skrifver den bekante 

 rättsläkaren Casper härom 1825: „man må endast tänka på 

 de bekanta fysiska värkningarne af bränvinet, på retningen 

 af nervsj^stemet åtföljd af en djup förslappning, på försva- 

 gandet af kroppens nutrition, digestion och muskelkraft, samt 

 sedan iakttaga de psykiska följderna- af ett fortsatt alkohol- 

 missbruk, den tomhet och olust som dry ckeshj alten känner 

 vid sitt första uppvaknande dagen efter, det besinningslösa 

 bortslösandet af all egendom, som han offrar för tillfreds- 

 ställandet af sin lusta, hans fullständiga olust för arbete, 

 hans ringaktning af all familjelycka, och man skall ofta 

 nog a priori kunna konstruera för sig att slutet på ett så- 

 dant lif måste blifva ett själfmord, och detta bekräftar er- 

 farenheten ganska ofta." — 



I samma riktning yttrade sig Esquirol; Magnus Huss 

 förutsade i sitt berömda arbete, Alcoholismus chronicus, Stock- 

 holm 1852, att själfmorden i Sverige skulle för framtiden be- 

 tydligt tilltaga i anledning af hans landsmäns stora böjelse 

 för spritdrycker; statistiken för fyra decennier har, som vi 



