146 



den under decennier i dessa länder fortg-ående dryckenskaps- 

 lasten ännu gör sitt inflytande gällande genom höga siffror 

 för själfmord och sinnesrubbade personer, oaktadt också de 

 för tiden gällande siffrorna för alkoholförbrukningen något 

 nedgått. 



Finland. Bräuvinstillvärkningen i Finland följde na- 

 turligtvis samma bestämmelser som i Sverige, sålänge dessa 

 länder voro politiskt förenade, eller ända till 1809. Under 

 denna tidigare period voro åsigterna om bränvinets nytta 

 eller skadlighet mycket skiftande, och likaså lagarne för dess 

 tillvärkning. Eedau i kyrkolagen af år 1686 förbjödos prä- 

 sterna att bränna bräuvin, och Carl XII, som var en stor 

 nykterhets vän, förbjöd 1709 all husbehofsbränning; under de 

 ofta återkommande nödåren flck säden ej användas till brän- 

 vinsberedning. Gustaf III gjorde däremot bräuvinstillvärk- 

 ningen till ett regale vid de s. k. krouobräuuerierna, hvar- 

 igenom hans en tid så stora popularitet betydligt förmin- 

 skades. Den medicinska vetenskapen betraktade emellertid 

 under denna tid spritdryckerna som nyttiga och hälsosamme 

 hjälpmedel, ända till dess M. Hiiss skref sin förutnämda bok, 

 Alcoholismus chronicus 1852, hvilken gaf uppslag till ett 

 annat åskådningssätt. Ännu i slutet af föregående sekel 

 ansåg allmän lag och urgammal häfd rättigheten att bränna 

 och försälja bräuvin som ett fritt yrke, h vilket enhvar kunde 

 utöfva utan andra inskränkningar, än hvad andra yrken på- 

 kallade. År 1800 bestämdes åter att endast jordägarue på 

 landet ägde rätt att tillvärka och försälja bräuvin, och detta 

 blott under 8 månader, af året; 1829 inskränktes denna tid 

 till 3 månader, och 1856 till 6 veckor. Vår första landt- 

 dag, 1863—64, upphäfde emellertid helt och hållet denna 

 jordägarnes rätt, den s. k. husbehofsbränningen, och från 

 1866 fick bräuvin tillvärkas endast i strängt öfvervakade 



