159 



ger: I ett visst gifvet samhällstillstånd måste ett visst an- 

 tal menniskor taga lifvet af sig. — Eller kunde man fråga: 

 hvilken är denna allmänna lag, som under en följd af år 

 tvingar samma antal menniskor att söka döden för egen 

 hand. I alla händelser är denna regelbundenhet mera utta- 

 lad bland kvinnokönet, hvilkas själfmord i ett visst gifvet 

 samhällstillstånd synas återkomma med en öfverraskande 

 likformighet. 



Som medeltal för de tre decennierna 1861— 90 synes på 

 ett kvinligt själfmord komma fyra manliga; under det första 

 af dessa hafva däremot de kvinliga själfmorden varit all- 

 männare och nådde sitt maximum 1866, då på 2 kvinliga 

 själfmord kommo ej fullt 5 manliga; det minsta antalet kvin- 

 liga själfmord yppades under följande årtionde, då år 1872 

 de kvinliga själfmorden utgjorde endast sjättedelen af de 

 manliga. Granska vi obduktionsprotokollen för 1866, då de 

 kvinliga själfmorden nådde sitt maximum under halfseklet 

 1841 — 90, finna vi, att, af där upptagna 26 kvinliga själf- 

 mord, största delen, eller 12, beröfvade sig lifvet tillfölje af 

 akut eller kronisk sinnesförvirring, samt 4 i följd af orsaker 

 som stodo i sammanhang med grossess eller förlossning; en- 

 dast 2 finnas antecknade såsom missbrukande spirituösa; an- 

 gående de öfriga saknas uppgifter. 



Jämför man förminskningen i själfmordens antal från 

 det första till det andra af de tre decennier vi här närmast 

 betrakta, finner man, att minskningen bland mankönet ut- 

 gjorde omkring 25 procent, bland kvinkönet däremot 33 

 procent. 



Under de båda första decennierna af halfseklet 1841 — 

 90 synas de manliga själfmorden så mycket öfvervägt de kvin- 

 liga, att medeltalet för desamma, oaktadt de många kvinliga 

 själfmorden 1861 — 70. och oaktadt medeltalet för de tre se- 



