167 



sena ålderdomen. Detta kunde man måhända rättare ut- 

 trycka sålunda, att de till antalet allt mera förminskade 

 kvarlefvande i de högre åldersklasserna allt ännu äro böjda 

 för att själfva förkorta sina dagar; till de själf mordsorsa- 

 ker, som den kraftigare åldern och deltagandet i samhälls- 

 lifvet medför, sälla sig för ålderdomen ännu andra skäl, be- 

 roende på tilltagande kroppslig och andlig bräcklighet. 



En bekräftelse därpå, att den relativa själfmordsfrek- 

 vensen tilltager för hvarje åldersklass finna vi, hvad Sve- 

 rige beträffar, i sista kolumnen af tab. XXII. 



Maximum af den relativa själf m ordfrekvensen synes hos 

 oss uppnås vid 70 år, hvarefter själf morden åter något af- 

 taga; huruvida detta motsvarar värkliga förhållandet, kan 

 ej med säkerhet af dessa siffror afgöras. 



Detta nyss berörda förhållande hindrar naturligtvis 

 icke, att de absolut taget flesta själfmord inträffa, såsom ne- 

 danstående siffror visa, under lifvets kraftigaste ålder, då 

 menniskan mest deltager i kampen för tillvaron. Af 1,000 

 själfmord inträffa nedannämda antal på följande ålders- 

 klasser: 



0—10, 11—20, 21—30, 81—40, 41—50, 

 10,4; 95,4; 178,4; 199,2; 192,7; 



51—60, 61—70, 71—80, öfver 80 år, 

 172,2; 112,1; 31,1; 8,3. 



Angående själfmördarnes civilstånd innehåller vår offi- 

 ciella statistik uppgifter från och med år 1878, af livilka vi 

 här meddela en sammanställning: 



