191 



Tillika bör erinras att husbehofsbränuiugeii 1863 och 

 1864 i följd af felslagna skördar och stor sädesbrist var 

 helt och hållet förbjuden i Kuopio, Vasa och Uleåborgs län, 

 samt imder 1863 i S:t Michels och en del af Åbo län. Om 

 vi nu jämföra siffrorna för 1841—60 med dem för 1871 — 80, 

 da husbehofsbränningen i hela landet var afskaffad, samt 

 ingen hungersnöd härjade, befinnas själfmorden under dessa 

 decennier, i stället för att, som fallet varit i de flesta 

 andra af Europas länder, hafva år för år tilltagit, tvärtom 

 hafva nedgått, i Tavastehus och Vasa län med 33 och 50 

 procent, i Åbo län med 25 procent, i Uleåborgs län med 

 45 procent, i de andra länen något mindre, med undantag 

 endast af Viborgs län. Inför dessa siffror kan man ej gärna 

 underlåta, att åt alkoholmissbruket och hungersnöden in- 

 rymma ett ganska stort inflytande på själfmordens förekomst 

 i vårt land, hvilket vi äfven i det föregående varit i till- 

 fälle att utförligare framhålla. Hungersnödens värkuingar 

 göra sig mera gällande under 1866 — 70 och husbehofsbrän- 

 niugens åter under 1841 — 60, samt i något mindre grad 

 1861—65. 



Ägna vi däremot en öfverblick åt själf mordsförhållan- 

 det i hvarje län för sig under ifrågavarande tiderymd, finna 

 vi de höga siffrorna i Nylands län under hvarje femårs- 

 period värda särskild uppmärksamhet. Här kunna vi främst 

 iakttaga hufvudstadeu Helsingfors' stora inflytande på hela 

 länet; i händelse själfmördanie i Helsingfors, hvilka utgöra 

 ända till 50 à 75 procent af alla själfmördare i Nylands 

 län, och till hvilka vi längre fram skola återkomma, från- 

 räkuas, nedgår nämligen själfmoi'dsfrekvensen i Nylands län 

 betydligt, så att vi för Nylands län, utom hufvudstadeu, er- 

 hålla följande antal själfmördare på en miljon innevånare: 



