192 



1861-65; 1866-70; 1871-75; 1876-80; 1881-85; 1886-90; 

 3G,9 32,4 25,3 20,3 21,2 7,o. 



Sålunda finna vi, att om hufvudstaden frånräknas, nedgå 

 själfmorden i Njiands län till samma frekvens, som de i Vasa 

 och Uleåborg-s län, eller med andra ord: i stället för att 

 Njdands län omfattar de flesta själfmord i landet om liuf- 

 vudstadens däruti inräknas, kommer det, efter frånskiljan- 

 det af dessa, på samma nivå med de län, där det min- 

 sta antal förekommer. Dessutom visar Nylands län ett gan- 

 ska konstant och utan af brott fortgående aftagande af själf- 

 mordsfrekvensen. 



I Abo län hafva under de tre decennierna ISGl — 90 

 själfmordens antal bibehållit sig ganska stationärt, och sy- 

 nas sålunda ej häller i detta län några särdeles påvärknin- 

 gar hvarken af husbeliofsbräuningens afskaffande eller miss- 

 växtåren; under senaste decennium 1891 — 95 framträder 

 däremot både i Nylands och Abo län en ganska betj^dlig 

 stegring med respektive 33 och 50 procent af själfmordens 

 antal. 



Tavastehus län erbjuder vida större fluktuationer. Det 

 lägsta talet 1871 — 75 uppträder omedelbart efter det hög- 

 sta 1866 — 70 och utgör ej fullt hälften däraf; själfmorden 

 i detta län synas vida mer än t. ex. i Abo län röna infly- 

 tande af tillfälligt värkande omständigheter; sålunda är det 

 sannolikt att missväxtåren 1866 — 70 ej voro utan medvär- 

 kan till själfmordsstegringen, likasom de omedelbart därpå 

 följande goda åren, och det i följd liäraf inträdande all- 

 männa välståndet, bidrogo att sänka själf m ordssiffrorna. Af- 

 ven den rikliga bräuvinstillgången 1841—60 bidrog sanno- 

 likt i ej liuga grad till att höja själfmorden till ungefär 

 samma siffra, som nödåren 1866—70 åstadkommo. 



