193 



I Viborj^s län finnas ej så snabba växlingar; här mär- 

 kes ej något inflytande af husbehofsbräuningens afskaffande, 

 i hvilket afseende detta län står ensamt i landet, från 34 

 på en miljon mider åren 1841—60, stiga själfmorden 1861 

 —65 till 40, samt 1866—70 till 50, men falla nnder föl- 

 jande femår till 36, således dock en märkbar stegring nn- 

 der nödåren; kring dessa siffror hålla sig sedan själfmorden 

 under följande qvinqvennier, utan att ens för det sista af 

 dessa visa någon afseväixl stegring. 



Siffrorna i S:t Michels län visa mycken likhet med dem 

 i Tavastehus län, dock med den åtskilnad, att detta län, 

 efter en betydlig höjning för åren 1866 — 70 ej visar så stark 

 sänkning, ehuru dock en märkbar, för de gynnsamma åren 

 1871 — 75 och 1876—80. Efter sistuämda qvinqvennium in- 

 träder en nästan jämt fortgående ökning i själfmorden. 



Kuopio, Vasa och Uleåborgs län erbjuda många lik- 

 heter; i dem visar sig, märkvärdigt nog, ingen nämnvärd 

 ökning af själfmorden under missväxtåreu, oaktadt nöden 

 och sjukligheten, som genom dem föranleddes, naturligtvis i 

 dessa nordliga län var vida större än i landets sydligare 

 delar. Detta kan till någon del förklaras genom den all- 

 männa utvandring, som den mest nödlidande delen af be- 

 folkningen vid missväxtår i dessa län företager, och hvilken 

 vållar, att genom hunger och förtviflan orsakade själfmord 

 mera visa sig i de län, hvartill utvandringen skett. Dock 

 kunna vi äfven här spåra värkningarne af nödåren, ej så 

 mycket genom en betydande stegring af själfmorden under 

 desamma, som icke mera genom den i ögonen fallande, till 

 omkring 50 procent uppgående förminskningen af själfmor- 

 dens antal i alla tre länen under de därpå följande gyun- 

 samme femårsperioderna 1871—75 och 1876 — 80, i hvilken 



