195 



käre tillåtna liiisbeliofsbränningeii åstadkom, en riklig källa 

 till själfmord, hvilken lyckligtvis utsinat sedan 1865. 



Om vi nu öfvergå till betraktande af själfmordeus för- 

 delning mellan stads- och landshefolkning, sa är det en se- 

 dan gammalt känd och i alla länder iakttagen sak, att stads- 

 befolkningen uppvisar större antal själfmördare, än lands- 

 befolkningen, och detta ofta nog i högre grad, ju större be- 

 folkning städerna hafva. Redan Voltaire uppställer frågan: 

 hvarför finna vi ett mindre antal själfmord på landsbygden 

 än i städerna? Denna fråga besvaras numera af de flesta 

 författare sålunda, att stadslifvet genom sin agglomeration 

 af menniskor mycket mera gynnar det bellum omnium inter 

 omues, som numera kallas kampen för tillvaron; detta åter 

 värkar på alla svaga eller degenererade individer därhän, 

 att deras elände och svårighet för utkomst varder än större ; 

 vidare är i städerna njutningslystnaden mycket stegrad, lik- 

 som äfven de behof en ökad civisatiou medför, hvarjämte 

 lättheten att tillfredsställa dem och andras lockelser här 

 kunna mera fördärfva individen; spritdryckerna stå här äf- 

 ven lättare till buds, hvilken omständighet sannolikt i vårt 

 land spelar en stor rol, vidare kan en dålig press, som till 

 hvarje pris vill väcka nyfikenhet, här utöfva en skadligare 

 värkan, o, s. v. Ett faktum är, att i nästan alla hufvud- 

 städer äro själfmorden vida talrikare än i det öfriga riket, 

 såväl i städerna som på landet. 



I Preussen förekommo på en miljon af befolkningen 

 1881 — 90 i medeltal för hvarje år: i hela riket 202 själf- 

 mord, i städer med öfver 15,000 personer 256, i Berlin 310. 

 I Frankrike 1887 på samma antal i städerna 270, på lan- 

 det 160 själfmord. 1877 funnos på 1 miljon innevånare 327 

 själfmord i Paris, i öfriga städer 167, på landsorten 112. 

 I Österrike beräknades själfmorden 1877 till 146, i Wien 



